П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
7 лютого 2024 року                                                                                         місто  Київ
 
                                                                                                               справа №758/7604/23
                                                                       провадження№22-ц/824/3896/2024         
   
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів -  Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Височанської Н.В.,
 
сторони: 
 позивач - ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 
відповідач -  ОСОБА_3 
відповідач -  ОСОБА_4 
 
розглянув  у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві  апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Щудлою Андрієм Михайловичем, та апеляційну скаргу ОСОБА_4 , подану адвокатом Желіховським Гнатом Дмитровичем,
 
 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2023 року,  ухвалене у складі судді Головчак М.М., 
 
В С Т А Н О В И В :
 
У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Подільського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Іллінецький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Перша київська державна нотаріальна контора, в якому просила встановити факт того, що загиблий ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та зобов`язати внести відповідні зміни до актового запису дитини.
В обґрунтування позовних вимог вказала, що вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_3 народився її син ОСОБА_6 , у свідоцтві про народження якого відомості про батька внесені на підставі ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України.
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 загинув.
Вказує, що батьком її сина є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який за життя визнавав своє батьківство по відношенню до сина ОСОБА_6 , приймав участь у його вихованні, піклувався про неї та сина, забезпечував матеріальні та розумові потреби дитини, вони спільно будували спільні плани на майбутнє, на підтвердження чого до позовної заяви долучені спільні фотографії, банківські виписки про переказ їй коштів від ОСОБА_5 та висновок спеціаліста № 2761 від 09 грудня 2022 року, відповідно до якого вірогідність того, що загиблий ОСОБА_5 дійсно є біологічним батьком ОСОБА_6 і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зав`язків, за результатами проведеного дослідження складає не менше 99,99999%.
З метою забезпечення найкращих інтересів дитини, реалізації нею права на спадкування за законом після загибелі батька, призначенні їй пенсії у зв`язку з втратою годувальника та отриманні пільг й соціальних гарантій, ОСОБА_1 звернулась із  цим позовом до суду. 
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 18 жовтня  2023 року  задоволені  позовні вимоги   ОСОБА_1 . 
Встановлено факт батьківства ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 , відносно малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Зобов`язано уповноважений орган реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису № 143 про народження дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчинений 11 липня 2018 року Іллінецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, де у відомості про батьківство вказати батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1 610 грн 40 к., тобто з кожного по 536 грн 80 коп.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник  відповідача ОСОБА_2   адвокат Щудло А.М.  подав апеляційну скаргу, в якій просив  рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, таким, що прийнято з порушенням правил  юрисдикції загальних судів. Зважаючи на те, що спір стосується права на одержання позивачем суми одноразової грошової допомоги та інших пільг, право на одержання яких гарантується і забезпечується державою, спір в даному випадку повинен розглядатись в порядку адміністративного судочинства.
Також, з апеляційною скаргою звернувся представник ОСОБА_4 адвокат Желіховський Г.Д., в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити  нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Вважає, що рішення прийнято на підставі неналежних та недопустимих доказах. 
Вказує, що висновок спеціаліста  № 2761 від 09 грудня 2022 року, з якого вбачається, що з вірогідністю 99,999% ОСОБА_5 є біологічним батьком дитини ОСОБА_6 є недопустимим доказом по справі, оскільки при його виготовленні порушено законодавство про захист персональних даних (якими є біологічні зразки, які були відібрані при розтині тіла ОСОБА_5 ), внаслідок чого відбулось поширення персональних даних третім особам без наявності відповідного дозволу. 
Надані позивачем фото є недостовірними доказами, оскільки не містять інформації, яка б підтверджувала факт того, що ОСОБА_5 якимось чином мав відносини до ОСОБА_7 , а тим більше визнавав своє батьківство стосовно нього.
Вважає, що надана позивачем банківська виписка по руху коштів на банківських рахунках  є недостовірними доказами, оскільки не містять інформації про те, що цільовим призначенням грошових коштів в сумі 30000 грн  було  утримання малолітнього сина.  
У відзиві представник позивача   адвокат Панфілова Д.А. просила  апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката Желіховського Г.Д. залишити без задоволення. Вважає, що апеляційна скарга є необґрунтована та така, що базується на припущеннях.
В свою чергу у відзиві на апеляційну скаргу представника  відповідача ОСОБА_2    адвоката Щудло А.М. представник позивача просила залишити її без задоволення.  Представник позивача вважала  за можливе констатувати, що твердження  апелянта про те, що даний спір існує у сфері публічно-правових відносин і не підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства повністю  спростовується приписами чинного законодавства та  судовою практикою. 
У судовому засіданні  представник відповідачки  ОСОБА_2 адвокат Щудло А.М. , який також представляв інтереси ОСОБА_3 , апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити. 
Відповідач ОСОБА_4 та його представник  адвокат Желіховський Г.Д. підтримали апеляційні скарги з підстав викладених у них, просили їх задовольнити.
Позивачка ОСОБА_1   та її представник  адвокат Панфілова Д.А.  заперечували проти задоволення апеляційних скарг та просили судове рішення залишити без змін.
Від Першої Київської державної нотаріальної контори надійшов лист, в якому   представник просив розглядати справу без представника нотаріальної контори та  прийняти рішення згідно діючого законодавства України.
Іллінецький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) також направив на адресу суду листа, в якому повідомив, що представник з`явитися в судове засідання не зможе (а.с.109-110 т.2).
Представник Служби у справах дітей  та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради(Київської міської державної адміністрації) в судове засідання не з`явився, про місце, день і час розгляду справи був повідомлений шляхом направлення судового повідомлення на її офіційну електронну адресу, що підтверджується звітом про підтвердження отримання адресатом вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду (т.2 а.с.106),  заяв від Служби до суду не надходило.
За таких обставин колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи, які не з`явились, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
В силу вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що   ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , в якому матір`ю вказана позивачка ОСОБА_1 , а відомості про батька внесені на підставі ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України /а.с. 53, том 1/.
Малолітній ОСОБА_6 має інвалідність, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 26 лютого 2020 року /а.с. 56, том 1/.
В матеріалах справи є фотознімки, на яких зображений ОСОБА_5 із позивачем та дитиною ОСОБА_6 /а.с.42-50, том 1/.
Звертаючись із даним позовом до суду позивач вказувала, що ОСОБА_5 є біологічним батьком її сина ОСОБА_6 
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , загинув у місті Торецьк Донецької області, що підтверджуєтеся копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 /а.с. 65, том 1/.
Згідно висновку спеціаліста КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» № 2761 від 09 грудня 2022 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 , може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народженого громадянкою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Вірогідність того, що загиблий ОСОБА_5 дійсно є біологічним батьком ОСОБА_6 і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зав`язків, за результатами дослідження складає не менше 99,99999% /а.с. 70-75, том 1/.
Зі змісту  листа КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» від 14 березня 2023 року № 725, на підставі заяви ОСОБА_1 від 06 грудня 2022 року та відповідно до п. 35 Переліку платних послуг, які надаються в державній і комунальних закладах охорони здоров`я та вищих медичних закладах, затвердженого Постановою КМУ від 17 вересня 1996 року № 1138, у зв`язку з відсутністю ухвали суду про проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, було надано платні послуги з проведення молекулярно-генетичного дослідження та за його результатами судово-медичним експертом ОСОБА_8 було складено вказаний висновок спеціаліста, який складено об`єктивно та неупереджено належним чином проведеного молекулярно-генетичного дослідження на підставі біологічних зразків. Стверджують, що зазначені у висновку результати повністю відповідають дійсності, будь-які підстави для сумніві в його правдивості відсутні /т. 1 а.с. 76/. 
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції  поклав до основи рішення суду висновок спеціаліста КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» № 2761 від 9 грудня 2022 року, за висновками якого встановлено, що ОСОБА_5 , який загинув 18 липня 2022 року, може бути біологічним батьком  дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Такий висновок суд вважав належним та допустимим доказом. У висновку зазначено про те, що  висновок складений судово-медичним експертом, яка стаж роботи за фахом «судово-медична імунологія» 17 років, спеціалізація по генетиці лабораторній, 1-й кваліфікаційний  клас судового експерта.
Встановивши, що на момент народження ОСОБА_6 його батьки не перебували у зареєстрованому шлюбі між собою, відомості про батька зазначені відповідно до статті 135 СК України за вказівкою матері, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, суд зробив висновок про те, що ОСОБА_5 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 , є батьком дитини ОСОБА_6 . Оскільки положення частини другої статті 129 СК України, які є спеціальними, не можуть поширюватися на положення про визнання батьківства, що  передбачені у статті 128 СК України, - підстави для застосування  позовної давності  в один рік до вимог позивача відсутні.
Встановлення факту батьківства має на меті забезпечення найкращих інтересів дитини, малолітнього ОСОБА_9 , який має інвалідність,   а саме реалізацією ним права на спадкуванням за законом після загибелі батька, призначення пенсій у зв`язку з втратою годувальника та отриманню пільг й соціальних гарантій.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до змісту ч.ч. 1, 2 ст.121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Відповідно до норм статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини 1 статті 135 цього Кодексу.
Згідно з нормами частини 1 статті 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові дитини записується за її вказівкою.
Відповідно до ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини 1 статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині 3 статті 128 цього Кодексу.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/9245/18 (провадження № 61-16732св19) зроблено висновок щодо застосування статті 130 СК України та вказано, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність  або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків. Встановлених цим Кодексом.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).
Згідно з ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування..
Відповідно до  ст.89 ЦПК України суд оцінює докази  за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним  у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її не доведення.
У постанові від 18 березня 2020 року  у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставинам не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 4 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17.
Верховний Суд зауважує, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри (пункт 60 постанови Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі №291/1352/20 (провадження №61-11047св23)).
При проведенні  судово-медичним експертом КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи»  ДОР» Івашиною О.Х. судово-медичного дослідження зразків крові гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 , дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ,   встановлено, що  ОСОБА_5 дійсно є біологічним батьком ОСОБА_7 з ймовірністю 99,99999%.
Висновок спеціаліста складений на замовлення ОСОБА_1 . Можливість складання  висновку  на замовлення учасника справи передбачена ст.106 ЦПК України.
При проведенні  дослідження  об`єктом дослідження була, в тому числі, кров на марлі загиблого ОСОБА_5 , про що зазначено у самому висновку спеціаліста. Саме по собі зазначення «737ц Кров тр.ймовірно ОСОБА_5 ар.3560-19.07.2022 ОСОБА_10 »  на одному із  двох конвертів,  які  були доставлені  з архіву лабораторії КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи «ДОР» експерту на дослідження, не ставить під сумнів висновок спеціаліста.
Належних та допустимих доказів на  спростування  кровної  спорідненості загиблого ОСОБА_11 з сином ОСОБА_12 , відповідачами, у передбаченому ст.ст.12, 81 ЦПК України порядку, суду першої інстанції не надано.
  Оцінивши надані позивачем фотознімки, на яких зображені  ОСОБА_1 та загиблий ОСОБА_5 , в тому числі під час спільного відпочинку, та ОСОБА_5 з  дитиною ОСОБА_6 , а також непоодинокі перерахування  ОСОБА_5 коштів на  особистий рахунок ОСОБА_1 ,  суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку  про доведеність  позивачем її  вимог.
Посилання  в апеляційній скарзі на те, що фото є недостовірними доказами, оскільки не містять інформації, яка б підтверджувала факт того, що ОСОБА_5 якимось чином мав відносини до ОСОБА_6 , а тим більше визнавав своє батьківство стосовно нього колегія суддів відхиляє, оскільки вирішуючи дану справу суд досліджував докази у їх сукупності, що дає підстави вважати, що ОСОБА_5 є батьком сина позивача.
Колегія суддів звертає увагу на те, що не зазначення призначення платежу у грошових переказах ОСОБА_5 на картковий рахунок ОСОБА_1 не спростовує, що загиблий здійснював такі перекази саме на утримання сина та матеріали справи не містять доказів на спростування таких висновків суду, тому доводи апеляційної скарги  ОСОБА_4 в цій частині є необґрунтованими.
Суд, на підставі поданих позивачем доказів, які належним чином оцінені, вірно встановив, що померлий ОСОБА_5 є батьком сина позивача. Матеріали справи не містять жодного доказу на спростування такого висновку суду.
Доводи апеляційної скарги представника  відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_13 про те, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства є необґрунтованими з таких підстав.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судовому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті в позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України (правова позиція  Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21).
Предметом позову у цій справі є  встановлення факту батьківства. 
У разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду.
Оскільки встановлення  факту батьківства померлого  відносно малолітньої дитини,  належить встановлювати в судовому порядку,  ця справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
За наведених обставин, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позов підлягає задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення. Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
За змістом ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права,  доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України  є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись  ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390  ЦПК  України, 
суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , подану адвокатом Щудлою Андрієм Михайловичем, та апеляційну скаргу ОСОБА_4 , подану адвокатом Желіховським Гнатом Дмитровичем, залишити без задоволення.
Рішення  Подільського районного суду м.Києва від 18 жовтня 2023 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
 
Постанова складена 20 лютого 2024 року.

 
Суддя-доповідач:                                                                     О.І. Шкоріна 

Судді:                                                                                        Л.Д. Поливач

                                                                                                   А.М. Стрижеус