ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/691/24 Справа № 932/5360/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Карягіна Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Кононенко  О. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

12 березня 2024 року                                                                м. Дніпро

       Суддя Дніпровського апеляційного суду Кононенко О.М., за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2023 року, щодо: 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - 

В С Т А Н О В И В:

       Цією постановою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. 
       При обставинах, встановлених місцевим судом, 13.05.2023 року о 21-50 год. водій ОСОБА_1 у порушення п. 2.5 ПДР України, знаходячись на вул. Січових Стрільців, буд. 21-а у м. Дніпро, керував автомобілем «Toyota» д/н НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода). Від проходження у встановленому порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння водій ОСОБА_1 відмовився на боді-камери DM 470933 та DM 471036, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову судді скасувати та закрити провадження у справі щодо нього на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
       В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вказує, що розгляд справи відбувся без його участі, повісток про виклик до суду він не отримував, а про існування постанови він дізнався при ознайомленні з матеріалами іншої справи. За наведеного, вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин. 
       Обґрунтовуючи апеляційну скаргу по суті вказує, що на відеозаписах з нагрудних камер поліцейських не зафіксований факт керування ним транспортним засобом, при цьому автомобіль знаходиться на паркувальному місці та не перебуває в русі. 
       Вказує, що лише єдиний свідок вказує на факт керування ним транспортним засобом, однак із цих свідком в нього відбувся конфлікт, а тому покази цього свідка викликають великі сумніви у правдивості. 

       Також зазначає, співробітники поліції не роз`яснили йому права, не надали права користуватися юридичною допомогою, давати особисті пояснення, знайомитися з матеріалами та інше. 
       Крім цього вказує, що первинно поліцейський кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 130 КУпАП, а в подальшому було складено рапорт, де зазначено що його дії мають бути вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Однак, вказані дії щодо виправлення протоколу жодними нормативними актами не регламентовані. 
       Заслухавши ОСОБА_1 , який підтримав доводи і вимоги клопотання та апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, виходжу з наступного.
       Вирішуючи питання дотримання строку оскарження судового рішення, враховуючи, що оскаржувана постанова від 22 вересня 2023 року була винесена без належного повідомлення ОСОБА_1 . Копія цієї постанови отримана останнім 21 лютого 2023 року, що підтверджується матеріалами провадження. Таким чином, з метою не порушення доступу до правосуддя та не порушення права ОСОБА_1 на захист, вважаю за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження та розглянути апеляційну скаргу по суті.
       Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення. 
       З постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» слідує, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід враховувати на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. 
       За приписами ст. 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні. 
       Так, відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
       При винесенні оскаржуваної постанови суддею суду першої інстанції вказані вимоги були дотримані і його висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим. 
       Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- та відеозапису.
       Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
       Висновок суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, що містяться в матеріалах справи, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 458158 від 13 травня 2023 року, складним у відповідності до ст. 256 КУпАП, яким зафіксовані обставини вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП; рапортом інспектора поліції від 13 травня 2023 року, відповідно до якого, від ОСОБА_2 було отримано повідомлення, що водій «Toyota» д/н НОМЕР_1 , керує в стані сп`яніння, створює аварійну ситуацію. Вказаний автомобіль було виявлено та під час спілкування з водієм ОСОБА_1 , у останнього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан сп`яніння, відмовився; письмовими поясненнями ОСОБА_2 , відповідно до яких, водій автомобіля «Toyota» д/н НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , перебуваючи в нетверезому стані, під час керування автомобілем створював аварійну ситуацію, після чого було викликано поліцію; відеозаписом з нагрудних камер поліцейських, де зафіксовано факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
       Досліджені та перевірені місцевим судом обставини, поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме відмові від огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, що охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).
       Таким чином, суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке підтверджується доказами, дослідженими під час розгляду матеріалів адміністративної справи. Суд першої інстанції розглянув справу із дотриманням вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, докази під час розгляду справи перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до ст. 252 КУпАП. 
       Що стосується доводів апеляційної скарги в тій частині, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, то вони спростовуються письмовими поясненнями свідка ОСОБА_2 , яка бачила, як ОСОБА_1 здійснював рух на транспортному засобі та створював аварійну ситуацію для інших водіїв, після чого вона викликала поліцію. 
       Вказані пояснення свідка визнані належним та допустимим доказом, з огляду на положення ст. 251 КУпАП, відповідно до яких, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, в тому числі пояснення свідків.
       Зауваження ОСОБА_1 в тій частині, що свідок ОСОБА_2 умисно його обмовила, оскільки між ними стався конфлікт в магазині, не є прийнятими, оскільки даних, які б свідчили про неправдивість свідчень даного свідка не надано, а її пояснення узгоджуються в сукупності з іншими доказами у справі. 
       Сам факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння зафіксований технічними засобами, що узгоджується з вимогами, передбаченими ст. 266 КУпАП. 
       Також є безпідставними зауваження ОСОБА_1 в тій частині, що співробітники поліції не ознайомили його з правами та можливістю скористуватися правовою допомогою, оскільки сам ОСОБА_1 особисто відмовився від тримання копії протоколу та згідно відеозапису, взагалі не вважав за необхідне вести діалог з цього приводу. 
       Що стосується виправлення в протоколі про адміністративне правопорушення з ч. 2 на ч. 1 ст. 130 КУпАП, на які посилається ОСОБА_1 , як на підставу для скасування постанови, то ці обставини хоча і мають місце, проте таке виправлення не погіршує становище ОСОБА_1 в частині кваліфікації його дій, а тому не є безумовною підставою для скасування судового рішення. 
       Крім того, дане виправлення було оформлено рапортом поліцейського ще до направлення матеріалів справи до суду, а тому, суд першої не вийшов за межі судового розгляду та розглянув справу в межах протоколу про адміністративне правопорушення. 
       Також не є слушними посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2021 року про накладення на нього адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, з посиланням на те, що на момент розгляду справи судом першої інстанції, суд не звернув належним чином уваги повторність адміністративного правопорушення, оскільки станом на момент вчинення ним правопорушення, а саме 13 травня 2023 року, сплинув річний строк для кваліфікації його дій за ознакою повторності, враховуючи, що адміністративне правопорушення у справі Кіровського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 вчинив 11 жовтня 2021 року. 
       З огляду на вищенаведене, при апеляційному перегляді не встановлено порушень судом першої інстанції ст. ст. 268, 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене ОСОБА_1 правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
       З огляду на викладене, накладене на  ОСОБА_1 стягнення узгоджується з вимогами ст. 33 КУпАП і його розмір визначений в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, а відтак, приходжу до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови судді, без змін.        

       Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В:

       Поновити  ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження. 
       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.
       Постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2023 року, щодо  ОСОБА_1 , у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін.

       Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                          О.М. Кононенко