Справа № 449/746/23                                 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є.
Провадження № 33/811/290/24                 Доповідач: Урдюк Т.М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ 

11 березня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності,  ОСОБА_1 , його захисника Петролюка А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу адвоката Петролюка Андрія Миколайовича в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 5 лютого 2024 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь державного бюджету України судовий збір у сумі 536 грн 80 коп.
Згідно з постановою судді, 21 червня 2023 року о 07 год. 42 хв. на 396 км автодороги «Львів-Мукачево» ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння рук, нечітка розмова. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки та у медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.
Не погоджуючись із рішенням судді суду першої інстанції, адвокат Петролюк Андрій Миколайович в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 5 лютого 2024 року, а провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Оскаржувану постанову апелянт вважає прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що постанова суду першої інстанції прийнята всупереч ст. 276 КУпАП, його клопотання про скерування справи в Личаківський районний суд м. Львова за місцем проживання ОСОБА_1 було безпідставно відхилено судом. Окрім цього, судом не було враховано клопотання про допит свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та інспектора Романишина Я.Б., відтак справа була розглянута на підставі лише письмових пояснень, без безпосереднього дослідження доказів, в порушення вимог ст. 272 КУпАП.
Стверджує, що працівники поліції безпідставно зупинили ОСОБА_1 , тремтіння рук та запаху алкоголю з порожнини рота в нього не було. Водію не було роз`яснено його прав, зокрема право на захист та право не свідчити проти себе. Працівник поліції запропонував йому відмовитись від проходження медичного огляду, що ОСОБА_1 і зробив, не розуміючи наслідків таких дій.
Зазначає, що відеозапис, доданий до протоколу про адміністративне правопорушення, всупереч вимогам законодавства не є повним та безперервним. На даному відеозаписі зафіксовано, що працівник поліції як підставу проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння вказує лише запах алкоголю з порожнини рота. Водночас в протоколі про адміністративне правопорушення поліцейським зазначено й інші ознаки, а саме тремтіння рук та нечітка вимова, хоча наявність таких у водія з відеозапису не вбачається.
Звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не було вручено копії протоколу про адміністративне правопорушення, в матеріалах справи відсутні докази вручення такої, що є істотним порушенням права останнього на захист. 
Апелянт вважає зупинку водія безпідставною згідно зі ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», а подальші вимоги працівників поліції та здобуті ними дані – недопустимими доказами.
Вказує, що в протоколі про адміністративне правопорушення в графі про роз`яснення прав та обов`язків, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, відсутній підпис ОСОБА_1 , з відеозаписів також вбачається, що прав йому роз`яснено не було.
Стверджує, що водія не було відсторонено від керування транспортним засобом, про що свідчить відсутність в матеріалах справи відповідного документа встановленої форми, а саме акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу.
У судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його адвокат Петролюк А.М. подану апеляційну скаргу підтримали та просили таку задовольнити. 
Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає до задоволення.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Всупереч тверджень апеляційної скарги, ці вимоги закону суддею суду першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними у справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №279514 від 21 червня 2023 року (а.с. 2), ОСОБА_1 21 червня 2023 року о 07 год. 42 хв. на 396 км автодороги «Львів-Мукачево» керував транспортним засобом марки «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння рук, нечітка розмова. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки та у медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.
Зі змістом складеного протоколу ОСОБА_1 ознайомився, надавши письмові пояснення, що «від проходження огляду відмовляюсь, з протоколом ознайомлений», жодних зауважень та заперечень з приводу складеного щодо нього протоколу не висловив та підписав такий у відповідних графах, чим спростовуються доводи апелянта про те, що працівник поліції не роз`яснив ОСОБА_1 його прав та обов`язків, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. 
Вищевикладене також спростовує покликання апеляційної скарги на те, що ОСОБА_1 не було вручено копію протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №279514.
Так, пунктом 2.5 Правил дорожнього руху встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Поряд з тим, ст. 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Тобто об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у випадку невиконання водієм вимог п. 2.5 ПДР полягає у відмові особи, яка здійснювала керування транспортним засобом та якій працівник поліції висловив вимогу пройти огляд на стан сп`яніння, пройти такий огляд.
Відповідно до ст. 2, 3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 9 листопада 2015 року №1452/735 (далі – Інструкція №1452/735) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Як слідує з матеріалів справи, вимога пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння була висловлена поліцейським у зв`язку з виявленням у водія ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння рук, нечітка вимова, що також зафіксовано в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння (а.с. 3).
При цьому доводи апелянта про те, що вказані в протоколі та акті огляду ознаки алкогольного сп`яніння не відповідають наявному відеозапису є безпідставними, оскільки захисник не був очевидцем події, а тому не може надавати оцінку ознакам сп`яніння, виявленим поліцейським у ОСОБА_1 .
Викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини підтверджуються письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , з яких слідує, що вказані свідки були присутні, коли працівники поліції пропонували водію ОСОБА_1 , котрий перебував з явними ознаками алкогольного сп`яніння, пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою алкотестера «Драгер» чи в медичному закладі, від чого водій відмовився у присутності свідків (а.с. 5, 6), а також долученим до матеріалів справи відеозаписом, на якому зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі. При цьому поліцейський роз`яснив ОСОБА_1 наслідки такої відмови, а саме те, що відмова від проходження огляду на стан сп`яніння є порушенням п. 2.5 ПДР та тягне за собою складення щодо нього протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Відтак, відмовляючись від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 , який отримав посвідчення водія та знає Правила дорожнього руху, порушив вимоги п. 2.5 ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Згідно з ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, на стан, зокрема, алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. 
Таким чином, хоч долучений до матеріалів справи відеозапис не є безперервним, однак наведене не є порушенням працівниками поліції вимог ст. 266 КУпАП, адже відмова ОСОБА_1 від проходження огляду була здійснена у присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . 
Крім цього, апеляційний суд зазначає, що для вирішення справи важливими є лише ті фактичні дані, зафіксовані за допомогою відеокамери поліцейського, які свідчать про вчинення адміністративного правопорушення або про протилежне. Відповідно до наданого відеозапису, на ньому, зокрема, відображено факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі. Тобто на цьому відеозаписі у повному обсязі зафіксовано обставини, що підлягають з`ясуванню та дають можливість встановити в діях ОСОБА_1 наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Щодо тверджень апелянта про нездійснення суддею суду першої інстанції допиту свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та інспектора Романишина Я.Б., то такі апеляційний суд не вбачає підставою для скасування оскарженого рішення, оскільки виклик у судове засідання та допит свідків є правом, а не обов`язком суду. Окрім цього, у матеріалах справи є достатні дані стосовно обставин адміністративного правопорушення, що мало місце 21 червня 2023 року, які між собою взаємоузгоджуються, є чіткими, несуперечливими, відтак сумнівів не викликають та не потребують додаткового виклику вказаних осіб у судове засідання для надання пояснень. При цьому ОСОБА_1 та його захисник Петролюк А.М. не наполягали на виклику вказаних свідків для допиту в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами… і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами… та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Як слідує з наявної у матеріалах справи розписки (а.с. 4), ОСОБА_1 відсторонений від керування транспортним засобом та попереджений про подальшу заборону руху до приїзду тверезого водія, а тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними. 
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.
З матеріалів справи вбачається, що адміністративне правопорушення, яке йому вміняється, ОСОБА_1 вчинив на автодорозі «Львів-Мукачево на 396 км». Працівниками поліції розгляд адміністративної справи визначено за Перемишлянським районним судом Львівської області. 
Постановою судді Перемишлянського районного суду Львівської області Борняка Р.О. від 18 жовтня 2023 року, за клопотанням захисника ОСОБА_1 – адвоката Петролюка А.М., матеріали адміністративної справи щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП направлено за підсудністю (за місцем проживання порушника) до Пустомитівського районного суду Львівської області (а.с. 47).
У своїх апеляційних вимогах апелянт вказує на порушення правил територіальної підсудності, оскільки розгляд справи мав бути здійснений Личаківським районним судом м. Львова, втім суддя Пустомитівського районного суду Львівської області відмовив у задоволенні цього клопотання.
Погоджується з таким рішенням судді суду першої інстанції й апеляційний суд.
Так, як установлено судом, ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 . 
З додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 12 червня 2020 року №718-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Львівської області» вбачається, що Лисиничівська сільська рада (до складу якої входить село Підбірці) увійшла до складу Львівської міської громади.
Відповідно до п. 13 Постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року № 807-IX на території Львівської області було утворено 7 районів, серед них і Львівський район (з адміністративним центром у місті Львів) у складі територій Бібрської міської, Великолюбінської селищної, Глинянської міської, Городоцької міської, Давидівської сільської, Добросинсько-Магерівської селищної, Жовківської міської, Жовтанецької сільської, Зимноводівської сільської, Кам`янка-Бузької міської, Комарнівської міської, Куликівської селищної, Львівської міської, Мурованської сільської, Новояричівської селищної, Оброшинської сільської, Перемишлянської міської, Підберізцівської сільської, Пустомитівської міської, Рава-Руської міської, Сокільницької сільської, Солонківської сільської, Щирецької селищної територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України.
Втім, Законом України «Про внесення зміни до пункту 3-1 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо територіальної юрисдикції місцевих судів на території України до прийняття закону щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів» встановлено, що набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до набрання чинності Постановою Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року № 807-IX, але не довше ніж один рік з дня припинення чи скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX».
Отже, хоча згідно з Постановою Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів`від 17 липня 2020 року № 807-IX с. Підбірці увійшло до складу Львівського району, вказана справа про адміністративне правопорушення, з огляду на місце проживання ОСОБА_1 , підсудна Пустомитівському районному суду Львівської області. 
Покликання адвоката на те, що зупинка транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 була здійснена протиправно через відсутність у матеріалах справи доказів правомірності такої зупинки, апеляційний суд відхиляє та звертає увагу на таке.
Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
Поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у таких випадках: якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю. (п. 2, 3 ч. 1, ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію»).
Відповідно до п. 5 Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 р. №1456, право на проведення перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян надано відповідним уповноваженим особам Національної поліції, СБУ, Національної гвардії, Держприкордонслужби, ДМС, Держмитслужби та Збройних Сил, які визначені в наказі коменданта.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року N 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому продовжено і діє на даний час.
Згідно з п. 5 та 7 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: - запроваджувати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, комендантську годину (заборону перебування у певний період доби на вулицях та в інших громадських місцях без спеціально виданих перепусток і посвідчень), а також встановлювати спеціальний режим світломаскування; - перевіряти у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, документи у осіб, а в разі потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян, за винятком обмежень, встановлених Конституцією України.
Апеляційний суд вважає, що працівники поліції діяли в межах повноважень та у спосіб, встановлений Законом України «Про Національну поліцію» та Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з дотриманням вимог «Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану», порушень працівниками поліції вимог чинного законодавства встановлено не було, тому доводи апеляційної скарги щодо незаконності зупинки транспортного засобу є безпідставними.
Інші доводи апеляційної скарги не містять покликання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної у справі постанови.
Таким чином, наявні у справі докази, яким суддя першої інстанції надав належну оцінку, у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, за ч. 1 ст. 130 КУпАП та узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).
При обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддя районного суду в оскарженій постанові в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, та наклав адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП в межах безальтернативної санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
При розгляді справи суддею першої інстанції порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.
Ураховуючи наведене, порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час апеляційного перегляду, оскаржувана постанова судді є законною, обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскарженої постанови - без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

постанову судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 5 лютого 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката Петролюка Андрія Миколайовича в його інтересах – без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду Т.М. Урдюк