УХВАЛА
 
24 січня 2024 року
м. Київ
 
справа № 161/12276/22
провадження № 61-557ск24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Гудими Д. А., Русинчука М. М., розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 червня 2023 року та постанову Волинського апеляційного суду від 02 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів.
Позов мотивовано тим, що вона з відповідачем з 21 серпня 1998 року перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 грудня 2014 року було розірвано.
У період шлюбу та за спільні кошти ними згідно договору купівлі-продажу від 05 грудня 2005 року було придбано у спільну сумісну власність житловий будинок вартістю 150 000,00 грн, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, під час оформлення договору за будинок було сплачено 30 000,00 грн, а залишок у розмірі 120 000,00 грн мав бути сплачений одним платежем в термін до 15 грудня 2005 року.
06 грудня 2005 року між нею та Акціонерним поштово-пенсійним банком (далі - АППБ) «Аваль» було укладено кредитний договір № 014/1102/21894, згідно якого банк надав їй кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 20 000,00 доларів США для придбання вказаного будинку з терміном погашення до 05 грудня 2025 року і цього ж дня був укладений іпотечний договір, предметом якого є зазначений житловий будинок.
06 грудня 2005 року між АППБ «Аваль» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки, згідно якого останній зобов`язався відповідати перед банком за її зобов`язаннями, які виникають з умов кредитного договору №014/1102/21894 від 06 грудня 2005 року.
26 грудня 2005 року між нею та Волинським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи (далі - ВРУ ДСФУ) «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» було укладено договір № 536 про надання часткової компенсації відсоткової ставки комерційних банків, яка згідно розрахунку становить 149 349,06 грн.
Постановою Волинського апеляційного суду від 03 вересня 2020 року у справі № 161/5448/18 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за нею та відповідачем ОСОБА_1 за кожним право власності на 1/2 частину житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Постановою суду встановлено, що одержані нею за кредитним договором кошти, були використані в інтересах сім`ї - забезпечення сім`ї житлом, тому цей договір створює обов`язки і для відповідача ОСОБА_1 .
Позивач також вказувала, що після розірвання шлюбу у період з 01 листопада 2017 року до 03 серпня 2022 року на виконання умов кредитного договору № 014/1102/21894 від 06 грудня 2005 року нею сплачено на погашення кредиту кошти у розмірі 20 406,98 доларів США. При цьому, ДСФУ «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» відповідно до умов договору № 536 від 26 грудня 2005 року їй компенсовано 5 316,27 доларів США.
Оскільки вона самостійно виконала спільні з відповідачем зобов`язання, тому вважає, що відповідач повинен компенсувати їй половину сплачених грошових коштів, а саме 7 545,36 доларів США, що на час звернення до суду у гривневому еквіваленті становить 275 933 грн 82 коп.
У зв`язку з викладеним позивач просила суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у розмірі 7 545,36 доларів США, а також понесені у справі судові витрати зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 червня 2023 року, залишеним без змінпостановою Волинського апеляційного суду від 02 жовтня 2023 року, позов ОСОБА_2 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 7 545,36 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 275 933,82 грн в порядку зворотної вимоги (регресу) з виконання зобов`язань за кредитним договором №014/1102/21894 від 06 грудня 2005 року.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
06 січня 2024 року ОСОБА_1  засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 червня 2023 року та постанову Волинського апеляційного суду від 02 жовтня 2023 року, у якій просив скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
Конституційний Суд України 22 листопада 2023 року ухвалив Рішення у справі № 10-р(ІІ)/2023 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пунктів 1, 5 частини шостої статті 19, пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зокрема, визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2частини третьої статті 389 ЦПК України. У пунктах 7.6. - 7.8. Рішення вказано, що Європейський суд із прав людини послідовно обстоює позицію, що для розуміння змісту обмежень права на доступ до суду, гарантованого статтею 6 Конвенції, є потреба у врахуванні ролі касаційних судів та визнанні того, що умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги; застосування визначеного у національному праві критерію ratione valoris для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою з огляду на саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості. Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів. Тому внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики.
Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від18 вересня 2022 року справу № 161/12276/22 визнано малозначною. Ціна позову в справі не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
У касаційній скарзі заявник зазначає, що вказана справа має для нього виняткове значення, оскільки стягнення коштів у вказаному розмірі призведе до суттєвого погіршення фінансового стану, тому вважає, що такий спір не  може розглядатися як малозначний.
Разом з тим наведене обґрунтування, що зазначена справа має виняткове значення для заявника позивача не можна визнати належним. А посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями.
Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб,підлягають касаційному оскарженню, касаційна скарга не містить.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 червня 2023 року та постанову Волинського апеляційного суду від 02 жовтня 2023 року у справі № 161/12276/22.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                      Є. В. Краснощоков 

Д. А. Гудима

М. М. Русинчук