ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2126/24 Справа № 183/11129/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Оладенко О.С. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2024 року                                колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

                головуючого- судді Демченко Е.Л. 
                суддів - Барильської А.П., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2023 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ВВС-Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - 

в с т а н о в и л а:

       У жовтні 2023 року товариство з обмеженою відповідальністю «ВВС-Факторинг» (далі - ТОВ «ВВС-Факторинг») звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що 09 жовтня 2020 року між ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРАГОН» укладений кредитний договір №8745832 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. За умовами договору ОСОБА_1 отримала кредитні кошти у сумі 3 000 грн. на банківську картку, строком на 30 днів, зі сплатою відсотків 0,18% від суми кредиту за кожен день користування кредитом.
       Вказували, що вони отримали право вимоги до відповідачки на підставі договору про надання послуг факторингу, укладеного 05 серпня 2021 року. Відповідно до реєстру боржників, сума заборгованості ОСОБА_1 станом на дату відступлення прав вимоги становила 11 280 грн., з яких: 3 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 162 грн. - сума простроченої заборгованості за відсотками, 8 118 грн. - сума простроченої заборгованості по підвищеним відсоткам. 
       Посилаючись на те, що ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, у зв`язку із чим, станом на 08 вересня 2023 року заборгованість становить 15 405, 60 грн., яка складається з наступного: 11 280 грн. - сума заборгованості на дату відступлення прав вимоги, 4 125,60 грн. - сума нарахованих відсотків. Крім того, за невиконання зобов`язань за договором ними відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України ними здійснено нарахування інфляційного збільшення за період з 05 серпня 2021 року по 08 вересня 2023 в розмірі 3 846,14 грн. та 3% річних у розмірі 700, 91 грн., а тому просили суд ухвалити рішення, яким стягнути вказану заборгованість та стягнути судові витрати по справі. 
       Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2023 року позов ТОВ «ВВС-Факторинг» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВВС-Факторинг» заборгованість за кредитним договором №8745832 від 09 жовтня 2020 року в розмірі 15 405, 60 грн., інфляційні втрати у сумі 717,01 грн., три відсотки річних у сумі 188, 21 грн., а разом - 16 310, 82 грн. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВВС-Факторинг» витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 755, 29 грн. та 2 452, 43 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а разом - 4 207, 72 грн. 
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішенням, яким у задоволенні позову відмовити. 
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно стягнув з неї заборгованість. Вказувала про те, що позивачем не надано первинних бухгалтерських документів та не надано доказів перерахування та отримання нею 3 000 грн. на підставі договору №8745832 від 09 жовтня 2020 року. Розрахунок заборгованості є некоректним, виконаний не первинним кредитором та не може бути підставою для задоволення позову. Окремо звертала увагу на те, що нарахування відсотків за користування кредитними коштами вже після закінчення строку дії кредитного договору є незаконним. 
       Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
       Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України). 
       Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.
       Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.
       Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.
       Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що 09 жовтня 2020 року між ТОВ «ФК «АРАГОН» та ОСОБА_1 , в електронній формі, укладено договір №8745832, за умовами якого відповідачці наданий кредит у розмірі 3 000 грн. строком на 30 днів до 08 листопада 2020 року, зі зниженою процентною ставкою 0,18% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, яка застосовується на період строку надання кредиту, зазначеного в п.3.1. цього договору; стандартною процентною ставкою 2,3% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, яка застосовується у межах строку надання кредиту, вказаного в п.3.1. цього договору, якщо позичальник не виконав умови, передбачені п.4.1 даного договору (п.2.1.,3.1.,4.1.,4.2 Договору).
       Договір надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №8745832, підписаний відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором НОМЕР_2.
       05 серпня 2021 між ТОВ «ФК «АРАГОН» та ТОВ «ВВС-Факторинг» укладено договір про надання фінансових послуг факторингу №05/08.2021, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «АРАГОН» відступило ТОВ «ВВС-Факторинг» усі права вимоги за грошовими зобов`язаннями, які виникли та існують на дату укладення цього договору та визначені в додатку №1 до даного договору, в тому числі і до боржника ОСОБА_1 , яка станом на 05 серпня 2021 року (дата укладення договору факторингу) мала заборгованість за кредитним договором №8745832 від 09 жовтня 2020 року у розмірі 11 280 грн., з яких 3 000 грн. - прострочена заборгованість по основному боргу (тіло кредиту), 162 грн. - прострочена заборгованість по відсоткам, 8 118 грн. - прострочена заборгованість по підвищеним відсоткам. 
       Станом на 08 вересня 2023 року відповідачка ОСОБА_2 не виконала своїх зобов`язань перед кредитором, у зв`язку з чим за розрахунком позивача має заборгованість у розмірі 15 405,60 грн., яка складається з наступного: 11 280 грн. - сума заборгованості на дату відступлення прав вимоги, та 4 125, 60 грн. - сума нарахованих відсотків за період з 05 серпня 2021 року по 08 вересня 2023 року, та збитків від інфляції у розмірі 3 846,14 грн. та трьох процентів річних у розмірі 700, 91 грн. за період з 05 серпня 2021 року по 08 вересня 2023 року. 
       Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що доказів належного виконання своїх договірних зобов`язань щодо повернення коштів відповідачем суду не надано, факт отримання кредиту та його розмір відповідачкою не спростовано належними та допустимими доказами, а тому суд вважав обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки заборгованості по основному боргу та відсотками згідно розрахунку наданого позивачем у розмірі 15 405, 60 грн., яка складається з наступного: 11 280 грн. - сума заборгованості на дату відступлення прав вимоги, 4 125, 60 грн. - сума нарахованих відсотків. Вимоги ТОВ «ВВС-Факторинг» про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних вважав такими, що підлягають до задоволення частково виключно за період з 05 серпня 2021 року по 23 лютого 2022 року. 
       Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
       Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
       За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
       У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
       Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
       Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
       Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» №675-VIII (надалі - Закон №675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
       Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).
       У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
       Пунктами 5,6,12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
       Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
       Правилами ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
       З урахуванням викладеного, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України).
       Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
       Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
       Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
       При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.
       Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 (провадження №61-16243св20), від 10 червня 2021 у справі №234/7159/20 (провадження №61-18967св20), які, відповідно до вимог ч. 4 ст.263 ЦПК України, суд ураховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.
       Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).
       Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
       Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
       Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
       Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
       Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
       Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
       Колегія суддів звертає увагу на те, що ТОВ «ВВС-Факторинг» поставило питання про стягнення з відповідачки грошових коштів, отриманих нею на підставі укладеного між нею та ТОВ «ФК «АРАГОН» в електронній формі договору №8745832, за умовами якого відповідачці наданий кредит у розмірі 3 000 грн. строком на 30 днів до 08 листопада 2020 року, зі зниженою процентною ставкою 0,18% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, яка застосовується на період строку надання кредиту, зазначеного в п.3.1. цього договору; стандартною процентною ставкою 2,3% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, яка застосовується у межах строку надання кредиту, вказаного в п.3.1. цього договору, якщо позичальник не виконав умови, передбачені п.4.1 даного договору (п.2.1.,3.1.,4.1.,4.2 договору) (а.с.16-20).
       Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині того, що позивачем не доведено факт перерахування їй та отримання нею передбачених умовами договору грошових коштів у розмірі 3 000 грн., відхиляються, оскільки вони спростовуються матеріалами справи. 
       Так з матеріалів справи встановлено, що договір №8745832 від 09 жовтня 2020 року підписаний відповідачкою з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором НОМЕР_2. 
       Відповідно до п.3.1. договору кредит надається строком на 30 днів, до 08 листопада 2020 року (включно) від дати отримання позичальником кредиту, але не більше 30 днів.
       Згідно з п.3.3. договору кредит надається позичальнику шляхом безготівкового перерахування відповідної суми на рахунок платіжної карти позичальника, зареєстрованої позивальником для цієї цілі в особистому кабінеті на сайті кредитодавця.
       Відповідно до п.3.2 кредитного договору, позивальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в строк визначений п.3.1 цього договору.
       З матеріалів справи вбачається, що 09 жовтня 2020 року на підставі договору № 8745832 було перераховано грошові кошти (а.с.11,12,31). 
       05 серпня 2021 між ТОВ «ФК «АРАГОН» та ТОВ «ВВС-Факторинг» укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 05/08.2021, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «АРАГОН» відступило ТОВ «ВВС-Факторинг» усі права вимоги за грошовими зобов`язаннями, які виникли та існують на дату укладення цього договору та визначені в додатку №1 до даного договору, в тому числі і до боржника ОСОБА_1 (а.с.38-40,42-63). 
       Позивач наголошує на тому, що станом на 05 серпня 2021 року (дата укладення договору факторингу) ОСОБА_1 було допущено заборгованість за кредитним договором № 8745832 від 09 жовтня 2020 року у загальному розмірі 11 280 грн., з яких: 3 000 грн. - прострочена заборгованість по основному боргу (тіло кредиту), 162 грн. - прострочена заборгованість по відсоткам, 8 118 грн. - прострочена заборгованість по підвищеним відсоткам. 
       Станом на 08 вересня 2023 року за розрахунком позивача заборгованість становить 15 405, 60 грн. та складається з наступного: 11 280 грн. - сума заборгованості на дату відступлення прав вимоги, 4 125,60 грн. - сума нарахованих відсотків за період з 05 серпня 2021 року по 08 вересня 2023 року. 
       Судом першої інстанції стягнуто вказану заборгованість, з чим не погоджується колегія суддів. 
       Дослідивши докази, надані позивачем до позовної заяви, колегія суддів вважає за можливе стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ВВС-Факторинг» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 3 000 грн. (фактично отримані та використані грошові кошти) та заборгованість за відсотками у розмірі 162 грн. (згідно умов договору ).
       Прострочена заборгованість по підвищеним відсоткам у розмірі 8 118 грн. (станом на 05 серпня 2021 року), до якої позивачем нараховано відсотки за період з 05 серпня 2021 року по 08 вересня 2023 року у розмірі 4 125,60 грн., до стягнення не підлягає, оскільки відсотки за користування кредитним коштами можуть нараховуватися в межах строку дії кредитного договору, тобто з 09 жовтня 2020 року по 08 листопада 2020 року включно. 
       Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.
       Згідно з п.18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
       З відповідача на користь позивача необхідно стягнути інфляційні втрати, розраховані за період з 05 серпня 2021 року (у межах заявлених позовних вимог) по 23 лютого 2022 року у розмірі - 200, 99 грн., враховуючи показники індексу споживчої інфляції в Україні за вказаний період, виходячи з розрахунку: IIc (99,80 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) = 1.06356463; 3 162 (сума заборгованості) x 1.06356463 - 3 162 = 200,99 грн.
       Крім того, відповідно до вищезазначених вимог закону 3% річних слід стягнути за період з 05 серпня 2021 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 52,75 грн. (3 162 x 3 % x 203 : 365 : 100).
       Таким чином позов слід задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВВС-Факторинг» заборгованість за кредитним договором №8745832 від 09 жовтня 2020 року у загальному розмірі 3 415,74 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3 000 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 162 грн., інфляційних витрат у розмірі 200, 99 грн. та трьох відсотків річних у розмірі 52,75 грн.
       Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
       Зважаючи на вищевикладене, рішення місцевого суду підлягає скасуванню, як ухвалене з порушенням норм матеріального права, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
       Розподіл судових витрат. 
       Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було поставлено питання про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 3 000 грн. 
       Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
       За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
       За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
       Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
       Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
       Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
       Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
       Інтереси позивача ТОВ «ВВС-Факторинг» у даній справі представляє адвокатське бюро «Тараса Онищенка», за дорученням якого діє адвокат Юхмименко Ю.Ю. 
       На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, до позову було додано договір №2023/029/18 про надання правничої допомоги від 18 вересня 2023 року, протокол погодження видів правничої допомоги, додаткова угода №1 до договору про надання правничої допомоги №2023/029/18, рахунок №37 від 20 вересня 2023 року на оплату правничої допомоги за договором №2023/09/18 від 18 вересня 2023 року у розмірі 3 000 грн. та платіжна інструкцію про сплату 3 000 грн.
       Згідно із частинами першою та другою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
       Враховуючи часткове задоволення позовних вимог (усього заявлено до стягнення 19 952,65 грн., стягнуто 3 415,74 грн., тобто позов задоволено на 17,12 %), колегія суддів доходить висновку, що з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «ВВС-Факторинг» слід стягнути витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 513,60 грн., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. 
        Зважаючи на результат розгляду справи, в порядку ч.13 ч.141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «ВВС-Факторинг» слід стягнути судовий збір у розмірі 367,60 грн., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а з позивача ТОВ «ВВС-Факторинг» на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір за частково задоволену апеляційну скаргу у розмірі 2 182,17 грн. 
       Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -        

п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково. 

       Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення. 

       Позов товариства з обмеженою відповідальністю «ВВС-Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково. 

       Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ВВС-Факторинг» (ЄДРПОУ 37686875) заборгованість за кредитним договором №8745832 від 09 жовтня 2020 року у загальному розмірі 3 415,74 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3 000 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 162 грн., інфляційних витрат у розмірі 200,99 грн. та трьох відсотків річних у розмірі 52,75 грн.
       
       В задоволенні іншої частини позову відмовити. 

       Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ВВС-Факторинг» (ЄДРПОУ 37686875) судові витрати у розмірі 881,20 грн., які складаються з судового збору у розмірі 367,60 грн. та витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 513,60 грн.

       Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ВВС-Факторинг» (ЄДРПОУ 37686875) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 2 182,17 грн. 

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів. 

       Повний текст постанови складено 05 лютого 2024 року.

               Головуючий:                                         Е.Л. Демченко 

        Судді:                                                 А.П.Барильська                                                  
                                                                        М.О. Макаров