Справа № 464/4240/15-ц                         Головуючий у 1 інстанції: Мички Б.Р. 
Провадження № 22-ц/811/1674/23                 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

20 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Шандри М.М.
суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.
за участю секретаря: Назар Х.Б.
з участю: представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , представника 
ОСОБА_3 – ОСОБА_4 , представника ОСОБА_5 – ОСОБА_6 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 27 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про усунення перешкод в користуванні та вселення, 
ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив усунути перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом передачі ключів та вселення його в цю квартиру, а також встановити порядок користування такою. 
В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що вказана квартира придбана сторонами 13.09.2004 та належить їм на праві спільної часткової власності по ідеальній частці. У квартирі проживали ОСОБА_5 та ОСОБА_1 з двома малолітніми дітьми. Однак, при поверненні додому після нетривалого перебування у лікарні він не зміг потрапити до квартири, оскільки відповідачка змінила замки. Виділити в натурі належну йому ідеальну частку квартири є неможливим. Таким чином, невизнання відповідачем його прав та законних інтересів як співвласника квартири, а також чинення з її боку перешкод у доступі до його майна та розпорядження ним, призвело до необхідності звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. На підставі наведеного просив задовольнити позов.
Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 27.03.2023 позов задоволено.
Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_5 в користуванні квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 шляхом передачі ключів від квартири та вселити ОСОБА_5 в цю квартиру.
Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_5 у володіння та користування кімнату, яка позначена на поверхневому плані цифрою «5» площею 11,6 кв.м., у володіння та користування ОСОБА_1 залишити кімнату, яка позначена на поверхневому плані цифрою «6» площею 15, 6 кв.м.
Приміщення кухні, вбиральню, ванну кімнату, коридору, балкон та кладовку площею 8 кв.м., яка знаходиться на першому поверсі в другому під`їзді будинку АДРЕСА_3 залишено у їх спільному користуванні.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 246,60 грн судового збору.
Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що в рішенні не зазначено відношення третьої особи до даного позову, не враховано обставини, що в даній квартирі зареєстровані та проживають двоє дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , права яких, як зареєстрованих осіб у спірному помешканні, порушуються. Також наявність двох житлових кімнат не дозволяє визначити порядок користування квартирою. Вказує, що правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім?ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Однак, суд на вказане уваги не звернув та в порушення вимог закону не вирішив питання щодо складу осіб, які мають брати участь у розгляді справи. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволені позову відмовити.
Рішення суду також оскаржив ОСОБА_3 .
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд фактично проігнорував і порушив його та неповнолітнього брата права на користування та проживання у вказаній квартирі, фактично визначивши користування вказаною квартирою лише для двох людей без врахування інтересів інших. Фактично погіршено його житлові умови та неповнолітнього брата, оскільки їхні інтереси та права не взято до уваги. Вказує, що він та неповнолітній брат не мають іншого житла для проживання.
Наявність в квартирі двох житлових кімнат не дозволяє визначити порядок користування квартирою між позивачем та відповідачкою з врахуванням прав його та брата на вказане житло. Суд в порушення вимог закону не вирішив питання щодо складу осіб, які мають брати участь у розгляді справи. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволені позову відмовити.
ОСОБА_5 подав відзиви на апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , в яких просив рішення суду залишити без змін, а скарги без задоволення. 
В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , представник ОСОБА_3 – ОСОБА_4 підтримали апеляційні скарги з підстав, зазначених у них; представник ОСОБА_5 – ОСОБА_6 заперечила проти задоволення скарг, посилаючись на доводи, викладені у відзивах на апеляційні скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід задовольнити частково з таких підстав.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не повністю відповідає.
Судом установлено, що сторонам у справі ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу № 4534 від 13.09.2004, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Луньом А.В., на праві спільної часткової власності належить по частці квартири АДРЕСА_4 . 
Наведене підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 327020914 від 27.03.2023.
З матеріалів справи вбачається, що 20.04.2015 ОСОБА_5 звернувся до Сихівського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області із заявою про чинення ОСОБА_1 перешкод у доступі до квартири АДРЕСА_4 . За результатами розгляду вказаної заяви із ОСОБА_1 було проведено профілактичну бесіду, та роз`яснено ОСОБА_5 право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.
За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Звертаючись до суду з цим позовом, позивач посилався на те, що відповідачка чинить йому перешкоди у користуванні спірною квартирою, не надає ключів від вхідних дверей, у зв`язку з чим позивач не має доступу до спірної квартири.
Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).
Суд першої інстанції, встановивши, що сторони у справі є співвласниками спірної квартири, відповідачка здійснила заміну замків до вхідних дверей квартири без погодження з позивачем, а також встановивши, що позивач позбавлений права вільно користуватися своєю власністю, оскільки відповідачка не надає йому ключі від спірної квартири, чим здійснює перешкоди у користуванні такою, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_5 , зобов`язавши відповідачку усунути перешкоди в користуванні спірною квартирою шляхом передачі ключів від квартири та вселення ОСОБА_5 у квартиру.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони прийняті з дотриманням як норм матеріального, так і норм процесуального права. Рішення суду в цій частині законне та обґрунтоване. Доводи апеляційних скарг правильних висновків районного суду у цій частині не спростовують. 
Разом з тим, колегія суддів не може погодитись із рішенням суду в частині встановлення порядку користування спірною квартирою з огляду на таке.
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).
Відповідач – це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).
Згідно зі статтею 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження – до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Верховний Суд у постанові від 28.10.2020 у справі № 761/23904/19 вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.
Суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем.
У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.
Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин, суд повинен відмовляти у задоволенні позову.
Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Згідно з довідкою з місця проживання про склад сім`ї і прописки у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , їхні діти ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є апелянтом у справі. 
Згідно ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.Аналогічну норму містить також ст.. 405 ЦК України. 
На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, та ухвалив рішення про встановлення порядку користування спірною квартирою, вирішивши при цьому питання про права та обов`язки апелянта ОСОБА_3 , який зареєстрований та проживає у спірній квартирі, однак не був залучений до участі у розгляді справи, що є підставою для відмови у задоволенні позову про встановлення порядку користування квартирою.
Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити його.
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, рішення суду слід скасувати в частині задоволення позовних вимог про встановлення порядку користування квартирою та постановити в цій частині нову постанову про відмову у задоволенні цих позовних вимог. В решті рішення суду слід залишити без змін.
Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 задовольнити частково.
Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 27 березня 2023 року скасувати в частині задоволення позовних вимог про встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_5 у володіння та користування кімнату, яка позначена на поверхневому плані цифрою "5" площею 11,6 кв.м., у володіння та користування ОСОБА_1 залишити кімнату, яка позначена на поверхневому плані цифрою "6" площею 15, 6 кв.м. Приміщення кухні, вбиральню, ванну кімнату, коридору, балкон та кладовку площею 8 кв.м., яка знаходиться на першому поверсі в другому під`їзді будинку АДРЕСА_3 залишити у їх спільному користуванні.
Постановити в цій частині нову постанову про відмову у задоволенні цих позовних вимог.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 01.03.2024

Головуючий                
                                       
Судді