Постанова
Іменем України 
22 лютого 2024 року
м. Київ
справа № 607/8211/22
провадження № 51-4452км23
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі: 
головуючої                                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                                            ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                 ОСОБА_4 ,  
засудженого                                               ОСОБА_5 (у режимі відеоконференції),
захисника                                                    ОСОБА_6 ,
прокурора                                                     ОСОБА_7 ,
                                                             
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 березня 2023 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 09 червня 2023 року в кримінальному провадженні № 12022210000000061 за обвинуваченням
ОСОБА_5 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі - КК України).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
1.       За вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 березня 2023 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
2.       Постановлено стягнути з ОСОБА_5 : на користь ОСОБА_8 - 40 тис. грн на відшкодування матеріальної шкоди, 250 тис. грн на відшкодування моральної шкоди і 20 тис. грн витрат на правову допомогу, всього 310 тис. грн; на користь ОСОБА_9 - 250 тис. грн на відшкодування моральної шкоди і 17 тис. грн витрат на правову допомогу, всього 267 тис. грн. 
3.       Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 09 червня 2023 року вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_5 залишено без змін. 
4.       Згідно з вироком ОСОБА_5 засуджено за те, що він 10 квітня 2022 року близько 16:50, керуючи технічно справним автомобілем «RENAULT MASTER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись навпроти буд. 23 по вул. Об`їзній у м. Тернополі з боку вул. С. Будного у напрямку вул. Протасевича лівою смугою транспортного потоку свого напрямку із швидкістю 91 км/год, діючи усупереч вимогам пунктів 1.5 ч.1, 1.10, 2.3 (б, д), 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху (далі - ПДР), наближаючись до регульованого пішохідного переходу, позначеного дорожніми знаками 5.35.1 і 5.35.2, дорожньою розміткою 1.14.3 «зебра» та світлофором, не був достатньо уважний, належно не стежив за дорожньою обстановкою, умовами та відповідно не реагував на їх зміну, не обрав безпечної та дозволеної на цій ділянці автодороги швидкості руху. З моменту виникнення небезпеки для руху у вигляді пішохода ОСОБА_10 , яка переходила проїзну частину дороги справа наліво відносно руху автомобіля на заборонений для пішоходів червоний сигнал світлофора, ОСОБА_5 негайно не вжив заходів для зменшення швидкості керованого ним автомобіля аж до його повної зупинки, в результаті чого в межах пішохідного переходу допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , хоча мав технічну можливість уникнути наїзду шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування за умови руху із дозволеною на цій ділянці дороги швидкістю, яка становить не більше 50 км/год у межах населеного пункту. В результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) пішохід ОСОБА_10 від отриманих травм померла на місці пригоди.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала  
5.       У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які, на його думку, перешкодили ухваленню законних та обґрунтованих судових рішень у справі, просить вирок і ухвалу стосовно ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Даючи власний детальний аналіз доказам у кримінальному провадженні, стверджує, що винуватість ОСОБА_5 не доведено поза розумним сумнівом, а судами неправильно застосовано норми матеріального права та дана неправильна правова оцінка обставинам справи. Зазначає, що з моменту в`їзду в м. Тернопіль і до місця наїзду на пішохода на шляху руху автомобіля під керуванням ОСОБА_5 були відсутні дорожні знаки 5.49 «Початок населеного пункту» та 3.29 «Обмеження максимальної швидкості», що згідно з вимогами п. 8.1 ПДР дозволяло ОСОБА_5 у даній дорожній обстановці рухатися із швидкістю не більше 90 км/год, жодних норм ПДР він не порушив та за встановлених фактичних обставин не мав технічної можливості уникнути ДТП. Не погоджується з оцінкою судами висновків двох проведених у кримінальному провадженні автотехнічних експертиз. Указує на те, що за наявності в них суперечливих, взаємовиключних даних судами необґрунтовано відмовлено стороні захисту в призначенні комісійної судової експертизи. Також зазначає, що при ухваленні оскаржених судових рішень стосовно ОСОБА_5 не враховано у повній мірі його особу, оскільки досудова доповідь органу пробації в матеріалах справи відсутня, ухвала суду про підготовку такої доповіді залишилась невиконаною, а інші докази, які характеризують його особу, не відповідають вимогам КПК України щодо їх належного оформлення. Переконує, що віктимна поведінка потерпілої, порушення ПДР якою стало причиною ДТП, з урахуванням позитивних даних про особу засудженого дають  підстави для звільнення його від відбування покарання з випробуванням згідно зі ст. 75 КК України. Також з урахуванням грубої необережності в діях потерпілої ОСОБА_10 вважає надмірним розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з засудженого на користь потерпілих, а відшкодування витрат на поховання, на його думку, має бути покладено на страхову компанію, якою була застрахована цивільна відповідальність ОСОБА_5 , а не на нього самого. Зазначає, що суд апеляційної інстанції усупереч вимогам статей 404, 419 КПК України належним чином не перевірив доводів сторони захисту, викладених в апеляційній скарзі, та переконливих аргументів на їх спростування у своїй ухвалі не навів.
Позиції інших учасників судового провадження
6.       На касаційну скаргу сторони захисту надійшло заперечення представника потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_12 .
7.       У засіданні суду касаційної інстанції засуджений та захисник підтримали касаційну скаргу. 
8.       Прокурор проти задоволення касаційної скарги заперечив.
Мотиви Суду
9.       Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
10.   За приписами ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
11.   Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу (ч. 2 ст. 438 КПК України).
12.   Таким чином, неповнота судового розгляду (ст. 410 КПК України) та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК України) не є підставою для перегляду судових рішень в касаційному порядку, чинним кримінальним процесуальним законом не передбачена можливість скасування касаційним судом рішень судів першої та апеляційної інстанцій з цих підстав. При перегляді судових рішень у касаційному порядку суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій.
13.   Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підставі його ухвалення.
14.   Згідно з положеннями ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінювати кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.  
15.   Судові рішення попередніх інстанцій у цьому кримінальному провадженні свідчать про те, що судами ретельно перевірені доводи, аналогічні тим, що викладені в касаційній скарзі сторони захисту. Зазначені в них мотиви про відхилення цих доводів колегія суддів касаційного суду вважає обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.
16.   Із мотивувальної частини вироку убачається, що висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджені доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.
17.   Повторно дослідивши обставини кримінального провадження у рамках процедури апеляційного перегляду, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість засудження ОСОБА_5 та безпідставність апеляційних вимог як сторони захисту, так і сторони обвинувачення. Залишаючи апеляційні скарги потерпілих та захисника обвинуваченого без задоволення, апеляційний суд докладно мотивував своє рішення в ухвалі, зміст якої відповідає вимогам ст. 419 КПК України. 
18.   Як убачається зі змісту касаційної скарги захисника ОСОБА_6 , зазначені у ній доводи по суті зводяться до незгоди з оцінкою доказів судами попередніх інстанцій. Водночас на жодні нові докази, крім тих, які вже були досліджені та яким надана відповідна правова оцінка, захисник не посилається, а фактично викладає власну оцінку обставин справи, відмінну від їх оцінки судами.
19.   Сторонами кримінального провадження не заперечується, що наїзд автомобіля під керуванням ОСОБА_5 , який рухався зі швидкістю більше 50 км/год, на пішохода ОСОБА_10 стався на регульованому пішохідному переході навпроти буд. 23 по вул. Об`їзній у м. Тернополі, коли вона усупереч вимогам п. 4.9 ПДР переходила дорогу на заборонений для пішоходів червоний сигнал світлофора. Також не оспорюється той факт, що зазначена ділянка автодороги розташована в межах населеного пункту м. Тернопіль.
20.   Згідно з даними висновку експерта від 02.06.2022 № СЕ-19/120-22/4142-ФП за результатами проведення судової фототехнічної експертизи автомобіль під керуванням ОСОБА_5 рухався зі швидкістю в діапазоні 86…96 км/год із найбільш імовірною швидкістю 91 км/год, а з моменту виходу пішохода на проїзну частину дороги до моменту наїзду на нього автомобілем пройшов час у діапазоні 1,85…2,05 с із найбільш імовірним 1,95 с. 
21.   Висновок роз`яснив і підтвердив під час допиту в ході судового розгляду експерт ОСОБА_13 , який у рамках проведення зазначеної експертизи досліджував відеозапис, на якому зафіксовано подію ДТП, із камери зовнішнього спостереження, розташованої на буд. 23 по вул. Об`їзній у м. Тернополі, яка фіксує ділянку автодороги, де сталася ДТП. 
22.   У ході судового розгляду було встановлено, що станом на 10.04.2022 у зв`язку з воєнним станом були демонтовані дорожні знаки, які вказували про початок населеного пункту, в тому числі м. Тернопіль. Водночас за даними протоколу огляду вищевказаного відеозапису від 25.04.2022 з додатком до нього, які узгоджуються з даними на фото, наданих представником потерпілих, а також письмовою інформацією відділу технічного нагляду виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 08.11.2022, безпосередньо перед місцем ДТП було розташоване табло контролю швидкості руху автомобілів на цій ділянці автодороги з інформацією про обмеження максимальної швидкості руху не більше 50 км/год.
23.   Як убачається з даних наданого стороною обвинувачення висновку експерта ОСОБА_14 від 24.06.2022 №СЕ-19/120-22/5895-ІТ за результатами проведення судової автотехнічної експертизи, зупинний шлях автомобіля «RENAULT MASTER», яким керував ОСОБА_5 , у даній дорожній обстановці при умові його руху зі швидкістю 50 км/год становить 36...35 м, а при швидкості руху 91 км/год він збільшується більше ніж у два рази і становить 85,4...82 м. У момент виникнення небезпеки для руху, тобто в момент виходу ОСОБА_10 на проїзну частину, автомобіль «RENAULT MASTER» знаходився на відстані 49,3 м до місця наїзду на пішохода, тобто на більшій відстані, ніж довжина зупинного шляху при руху зі швидкістю 50 км/год. За таких обставин суд першої інстанції, з яким обґрунтовано погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку, що ОСОБА_5 зміг би зупинити керований ним автомобіль, якби рухався у межах дозволеної в населених пунктах швидкості.
24.   Водночас суди попередніх інстанцій цілком підставно піддали критичній оцінці висновок експерта ОСОБА_15 №198/22 від 27.12.2022 за результатами проведення автотехнічної експертизи, наданий стороною захисту, оскільки він ґрунтується на невірно заданих вихідних даних щодо максимально дозволеної швидкості руху на ділянці автодороги, де відбулася ДТП. З огляду на відсутність з моменту в`їзду в місто Тернопіль і до місця наїзду на пішохода на шляху руху автомобіля під керуванням ОСОБА_5 дорожніх знаків 5.49 («початок населеного пункту» та 3.29 («обмеження максимальної швидкості») експерт дійшов помилкового висновку, що максимальна швидкість руху на ділянці автодороги, де відбулася ДТП, обмежена 90 км/год. 
25.   Обидва експертні висновки досліджені судами у межах змагальної процедури судового розгляду за участі як сторони обвинувачення, так і захисту, які не були обмежені в можливості висловити свої аргументи з приводу наведених у них даних, у судових рішеннях їм надано відповідну оцінку із зазначенням докладних мотивів, із яких один покладено в основу обвинувального вироку, а інший відхилено. Клопотання сторони захисту про призначення комісійної експертизи залишено без задоволення, оскільки нових обставин, які би потребували експертного дослідження, судами не встановлено. При цьому колегія суддів касаційного суду звертає увагу на те, що прийняття рішення за результатами розгляду клопотань учасників судового провадження є прерогативою суду, який здійснює розгляд справи по суті. Сама собою відмова у задоволенні клопотання сторони кримінального провадження, яке було розглянуто у змагальному процесі з дотриманням передбаченого кримінальним процесуальним законом порядку та прийняттям за результатами його розгляду відповідного рішення, не свідчить про обмеження її можливостей щодо реалізації наданих процесуальних прав і не може вважатися істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. 
26.   Відхиляючи доводи сторони захисту про те, що через відсутність вищевказаних дорожніх знаків ОСОБА_5 не знав і не міг знати, що рухається населеним пунктом, де максимальна швидкість руху обмежується 50 км/год, суди зазначили, що з наданого самою стороною захисту відеозапису маршруту руху обвинуваченого видно, що протягом тривалого проміжку часу до наїзду на пішохода він рухався автодорогою, по обидва боки якої є щільна житлова забудова із різними типами споруд (житлових будинків, СТО, мийок, автозаправок, магазинів, закладів громадського харчування, готелів, ринку), вказана дорога обладнана великою кількістю світлофорів і транспортних розв`язок, що як обладнані, так і не обладнанні світлофорами, а безпосередньо перед місцем наїзду встановлено табло контролю швидкості руху із зображенням знаку обмеження швидкості 50 км/год. З такими аргументами судів попередніх інстанцій погоджується також колегія суддів касаційного суду. До того ж, як убачається з наявних у матеріалах кримінального провадження даних про особу ОСОБА_5 ,  він має тривалий водійський стаж з 1999 року, з огляду на що доводи сторони захисту про те, що він не міг оцінити дорожню обстановку та усвідомити, що рухається населеним пунктом, є непереконливими.
27.   При цьому колегія суддів зауважує, що причина, через яку створена небезпека для руху, не має значення, якщо встановлено, що водій мав можливість її вчасно виявити. Визначальним фактором для встановлення відповідальності водія за наслідки ДТП є об`єктивна можливість виявити небезпеку і технічна можливість уникнути спричинення цих наслідків, яка за встановлених у цій справі обставин у обвинуваченого ОСОБА_5 була, оскільки при суворому дотриманні вимог пункту 12.4 ПДР він мав технічну можливість вчасно виявити перешкоду для руху та уникнути наїзду на пішохода шляхом застосування екстреного гальмування аж до зупинки керованого ним транспортного засобу за умови руху із дозволеною швидкістю в межах населеного пункту, яка становить 50 км/год. Той факт, що небезпека для руху створена внаслідок власної протиправної поведінки пішохода, не звільняє водія від виконання вимог ПДР.
28.   Дії ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 286 КК України кваліфіковано правильно, а покарання йому призначено ближче до найнижчої межі санкції зазначеної норми кримінального закону, за якою його засуджено. При цьому судами враховано ступінь тяжкості та характер вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, наслідки у вигляді загибелі потерпілої ОСОБА_10 , дані, які позитивно характеризують особу обвинуваченого, у тому числі й ті, на які посилається захисник у своїй касаційній скарзі. З огляду на конкретні обставини цієї справи колегія суддів не вбачає підстав для застосування положень ст. 75 КК України та звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням. Однак, враховуючи виключно позитивні дані про особу ОСОБА_5 , який раніше до будь-якої відповідальності, зокрема й за порушення ПДР, не притягувався, та грубе порушення ПДР самою потерпілою, що обґрунтовано визнано судами попередніх інстанцій обставиною, яка пом`якшує йому покарання, зважаючи на вимоги статей 50, 65 КК України щодо справедливості, необхідності та достатності покарання для виправлення особи і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, колегія суддів касаційного суду вважає за необхідне пом`якшити ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України, визначивши його відповідно до мінімальної межі санкції зазначеної норми кримінального закону. 
29.   Відсутність досудової доповіді органу пробації, на що посилається захисник у касаційній скарзі, не становить істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки відповідно до положень ст. 314-1 КПК України має інформативний характер для суду. При цьому суд апеляційної інстанції у своїй ухвалі слушно зазначив, що сторона захисту не аргументувала, як саме відсутність цієї доповіді вплинула на законність і обґрунтованість постановленого рішення у частині визначення виду й міри покарання ОСОБА_5 . Не містить таких аргументів і касаційна скарга захисника.
30.   Розмір грошового відшкодування моральної шкоди на користь потерпілих визначено судом залежно від характеру правопорушення, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, глибини фізичних та душевних страждань потерпілих, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, у тому числі й віктимної поведінки самої потерпілої ОСОБА_10 . При визначенні розміру відшкодування враховано вимоги розумності і справедливості, вважати його надмірним підстав не вбачається.
31.   Оскільки, як було встановлено у ході судового розгляду, потерпілій ОСОБА_8 від ПАТ НАСК «Оранта» в рахунок страхового відшкодування на підставі ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було сплачено 92 930,00 грн, що не покрило усіх витрат потерпілої, так як розмір завданої їй матеріальної шкоди перевищив розмір страхового відшкодування, за наявності відповідних документів на підтвердження витрат потерпілої на виготовлення надгробного пам`ятника в сумі 40 000,00 грн суд обґрунтовано поклав обов`язок із відшкодування цих витрат на засудженого.
32.   Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були би безумовними підставами для скасування оскаржених судових рішень у цьому кримінальному провадженні, колегією суддів не встановлено. 
33.   На підставі вищенаведеногоСуд дійшов висновку, що касаційна скарга захисника ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, а вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду стосовно ОСОБА_5 слід змінити у частині призначеного йому покарання.
 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, колегія суддів 
ухвалила:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 березня 2023 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 09 червня 2023 року стосовно ОСОБА_5 змінити.
Пом`якшити призначене ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України до 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.
В іншій частині судові рішення залишити без зміни.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Судді:

ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                                 ОСОБА_3