Справа № 127/2-4466/09
Провадження № 22-ц/801/302/2024
Категорія: 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бессараб Н. М.
Доповідач:Оніщук В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 року	Справа № 127/2-4466/09	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Оніщука В. В. (суддя-доповідач),
суддів: Рибчинського В. П., Медвецького С. К.,
з участю секретаря судового засідання – Литвина С.С.,

учасники справи:
заявник – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»,
стягувач – Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», 
боржник – ОСОБА_1 ,
заінтересована особа – Перший відділ державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 22 березня 2023 року, постановлену у складі судді Бессараб Н. М., у залі суду,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог 
У березні 2023 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулося до суду із заявою про заміну сторони у виконавчому листі.
Заява обґрунтована тим, що рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 06 листопада 2009 року з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Універсал Банк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором №ВL1144 від 17 грудня 2007 року в розмірі 172 264,48 грн.
22 січня 2010 року Ленінським районним судом м. Вінниці на виконання вказаного вище рішення суду видано виконавчий лист за №2-4466/09, який 10 лютого 2010 року було пред`явлено до виконання у державну виконавчу службу.
14 березня 2017 року між ПАТ «Універсал Банк» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір про відступлення прав вимоги №UB-ОР/17-018, відповідно до умов якого, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до боржників ПАТ «Універсал Банк», зокрема, до ОСОБА_1 за кредитним договором № BL1144 від 17 грудня 2007 року. 
13 грудня 2022 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» з тих підстав, що у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості. 
Отже, рішення Ленінського районного суду міста Вінниці від 06 листопада 2009 року залишається невиконаним, заборгованість за кредитним договором №BL1144 від 17 грудня 2007 року не погашена.
На підставі викладеного, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернувшись в суд із даною заявою, просило змінити стягувача з ВАТ «Універсал Банк» на ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» у правовідносинах за виконавчим листом № 2-4466/09, виданим на виконання рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 06 листопада 2009 року за правом грошової вимоги до ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22 березня 2023 року стягувача ВАТ «Універсал Банк» замінено на його правонаступника ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» у справі № 2-4466/09 за позовом ВАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що судове рішення про задоволення вимог кредитора залишається не виконаним, а тому є підстави для заміни первісного стягувача у виконавчому провадженні на його правонаступника.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись із таким рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, а також додаткові пояснення до неї, в яких посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні вимог заявника.

Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 22 грудня 2023 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя – Оніщук В. В., судді: Рибчинський В. П., Медвецький С. К.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 25 грудня 2023 року витребувано справу із суду першої інстанції.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 27 грудня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 04 січня 2024 року справу призначено до розгляду на 18 січня 2024 року о 10 год. 50 хв. 

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до того, що суд у порушення процесуальних норм розглянув справу без його участі, не повідомивши його про це, а також не надсилав копію оскаржуваної ухвали.
Крім того підстав для заміни сторони виконавчого провадження у суду не було, адже правонаступником ВАТ «Універсал Банк» є ПАТ «Універсал Банк», а не ТОВ «ФК «Кредит-Капітал».
Станом на день видачі виконавчого листа 22 січня 2010 року юридичної особи ВАТ «Універсал Банк» не існувало, оскільки 07 липня 2009 року Національний Банк України погодив нову редакцію статуту ВАТ «Універсал Банк», відповідно до якої було змінено назву банку на ПАТ «Універсал Банк». Тому, на думку ОСОБА_1 виконавчий документ було видано неналежному стягувачу.
Скаржник також зазначає, що виконавчий лист не відповідає вимогам чинного законодавства, адже у ньому відсутні прізвища та ініціали посадових осіб, що підписали документ.
До того ж в оскаржуваній ухвалі судом зазначені недостовірні відомості про дату і номер кредитного договору, укладеного між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 .
Суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не зазначає код ЄДРПОУ ВАТ «Універсал Банк».
Також судом першої інстанції не було встановлено залишок заборгованості.

Відзиви на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надходили.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник апеляційну скаргу підтримали з посиланням на викладені у ній підстави, а також надали відповідні пояснення.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причин неявки не повідомили, а тому згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом
17 грудня 2007 року між ВАТ «Універсал Банк» (код ЄДРПОУ 21133352) та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №ВL1144, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав у кредит в розмірі 17 000 доларів США (а. с. 7-13).
Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 06 листопада 2009 року з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Універсал Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором №ВL1144 від 17 грудня 2007 року у розмірі 172 264,48 грн, а також стягнуто судові витрати (а. с. 40).
22 січня 2010 року на підставі вказаного судового рішення було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Універсал Банк» (код ЄДРПОУ 21133352) заборгованості за кредитним договором, судового збору та витрат на ІТЗ розгляду справи. Строк пред`явлення виконавчого листа до виконання – 3 роки (а. с. 46).
14 березня 2017 року між ПАТ «Універсал Банк» (код ЄДРПОУ 21133352) та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення права вимоги № №UB-ОР/17-018, відповідно до умов якого, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до боржників ПАТ «Універсал Банк», перелік яких міститься у Реєстрі боргових зобов`язань (а. с. 48-52).
Також 14 березня 2017 року ПАТ «Універсал Банк» (код ЄДРПОУ 21133352) та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» підписали Акт приймання-передачі Реєстру боргових зобов`язань від 14 березня 2017 року до Договору відступлення права вимоги № №UB-ОР/17-018 від 14 березня 2017 року, згідно із яким ПАТ «Універсал Банк» передало, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» прийняло Реєстру боргових зобов`язань від 14 березня 2017 року (а. с. 53).
Згідно вказаного витягу із Реєстру боргових зобов`язань від 14 березня 2017 року ПАТ «Універсал Банк» (код ЄДРПОУ 21133352) передало, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» отримало право грошової вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором № BL1144 від 17 грудня 2007 року (а. с. 54).
13 грудня 2022 року державним виконавцем Першого ВДВС у м. Вінниці ЦЗМУМЮ (м. Хмельницький) Геворгян А. А. у рамках виконавчого провадження № 17290509, відкритого на підставі виконавчого листа Ленінського районного суду № 2-4466 від 22 січня 2010 року, винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості. Стягувачем зазначено ВАТ «Універсал Банк», код ЄДРПОУ 21133352 (а. с. 47).

Позиція суду апеляційної інстанції
Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши пояснення учасників справи, доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Указаним вимогам ухвала суду першої інстанції не відповідає.
Відповідно до ч. 3 ст. 442 ЦПК України суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб.
Із матеріалів справи апеляційним судом встановлено, що судове засідання у даній справі було призначене судом першої інстанції на 22 березня 2023 року.
На а. с. 63 знаходиться повістка про виклик сторін у судове засідання, проте доказів її вручення ОСОБА_1 матеріали справи не містять, тобто відсутні підстави для висновку, що він був належним чином повідомлений про місце, час та дату розгляду справи. 
Положеннями ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно із п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 у цій частині заслуговують на увагу та є підставою для скасування ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 22 березня 2023 року із ухваленням нового судового рішення судом апеляційної інстанції.
Вирішуючи справу по суті заявлених вимог, апеляційний суд виходить із такого.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Окреслене завдання включає в себе як своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, так і досягнення мети ефективного захисту порушених прав шляхом своєчасного та ефективного виконання судового рішення.
Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.
Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, – і за її межами.
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.
Європейський суд наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції ґарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.
Згідно з частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
Відповідно до частини першої, другої, п`ятої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.
Виходячи із цих норм, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.
Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.
У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.
Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.
Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 30 січня 2019 року у справі № 2-230/11, від 19 лютого 2020 року у справі №2-3897/10.
Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
Крім того, норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.
Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».
Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.
За таких обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».
Заміна будь-якого учасника справи судом має не лише формальний характер (фіксування процесуального правонаступництва), а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 ЦПК України.
Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.
У справі, що переглядається, апеляційним судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці суду від 06 листопада 2009 року із ОСОБА_1 було стягнуто заборгованість за кредитним договором №ВL1144 від 17 грудня 2007 року на користь кредитодавця – ВАТ «Універсал Банк», і на підставі даного рішення судом 22 січня 2010 року було видано виконавчий лист, у якому боржником зазначено ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_1 ), а стягувачем – ВАТ «Універсал Банк» (код ЄДРПОУ 21133352).
На підставі вказаного виконавчого документу було відкрито виконавче провадження № 17290509. 
14 березня 2017 року між ПАТ «Універсал Банк» (код ЄДРПОУ 21133352) та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було укладено договір про відступлення права вимоги, за яким останнє набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 , що підтверджується відомостями із Реєстру боргових зобов`язань, переданих ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на виконання договору про відступлення права вимоги.
Згодом 13 грудня 2022 року постановою державного виконавця виконавчий лист було повернуто стягувачу у зв`язку із відсутність у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення.
Пунктом 2 частини першої статті 37 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
Відповідно до ч. 5 вказаної статті повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що на момент звернення ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» до суду із заявою про заміну сторони у правовідносинах за виконавчим листом Ленінського районного суду м. Вінниці від 22 січня 2010 року строк на повторне пред`явлення його до виконання пропущений не був.
Отже, враховуючи викладене апеляційний суд приходить до висновку, що оскільки ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за договором про відступлення права вимоги від 14 березня 2017 року є правонаступником ПАТ «Універсал Банк» (код ЄДРПОУ 21133352) відносно боржника ОСОБА_1 , тому наявні усі підстави для заміни первісного стягувача за виконавчим листом Ленінського районного суду м. Вінниці суду від 22 січня 2010 року у справі №2-4466/09 за позовом ВАТ «Універсал Банк» (код ЄДРПОУ 21133352) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості його правонаступником ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». 
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що виконавчий документ було видано неналежному стягувачу, оскільки на той момент назву банку ВАТ «Універсал Банк» було змінено на ПАТ «Універсал Банк».
Так, 29 квітня 2009 року набрав чинності ЗУ «Про акціонерні товариства», що передбачав існування акціонерних товариств лише двох типів: приватних та публічних. Згідно п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону статути та інші внутрішні положення акціонерних товариств, створених до набрання чинності цим Законом, підлягали приведенню у відповідність з нормами цього Закону не пізніше ніж протягом двох років з дня набрання чинності цим Законом.
7 липня 2009 року Національним банком України було погоджено нову редакцію статуту Відкритого акціонерного товариства «Універсал Банк» у зв`язку з приведенням статуту у відповідність до вимог чинного законодавства та зміною назви банку на Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк».
Викладене дає підстави для висновку, що це одна і та ж юридична особа, що також підтверджується єдиним номером у Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України – 21133352.
Покликання ОСОБА_1 на те, що правонаступником ВАТ «Універсал Банк» є ПАТ «Універсал Банк», а не ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», із посиланням на постанову Верховного Суду від 30 березня 2020 року у справі №203/1911/18 не заслуговують на увагу, адже вказана постанова не містить такого правового висновку суду касаційної інстанції.
Також безпідставними є доводи ОСОБА_1 про те, виконавчий лист Ленінського районного суду м. Вінниці не відповідає вимогам чинного законодавства, через відсутність у ньому прізвища та ініціалів посадових осіб, що підписали документ, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV у редакції, що була чинна на момент видачі судом виконавчого документу, такий документ мав бути підписаний уповноваженою посадовою особою і скріплений печаткою. Вказані реквізити містяться на виконавчому листі, виданому Ленінським районним судом м. Вінниці 22 січня 2010 року у цій справі (а. с. 46).
Колегія суддів також зауважує, що при розгляді питання про зміну сторони у виконавчому провадженні питання залишку заборгованості за зобов`язаннями судом не досліджується та за наявності підстав може бути предметом окремого судового розгляду.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження під час розгляду справи апеляційним судом, втім не спростовують висновку про наявність підстав для заміни стягувача його правонаступником на стадії виконання рішення суду.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: 1) справу розглянуто неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою; 3) справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; 4) суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі; 5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні; 6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; 7) суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження (ч. 3 ст. 376 ЦПК України).
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про заміну стягувача його правонаступником на стадії виконання рішення суду, проте припустився порушення норм процесуального права, яке є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, при цьому наявні підстави для задоволення заяви ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» про заміну сторони у виконавчому листі, однак ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», тому судові витрати у вигляді судового збору у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції необхідно компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 22 березня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення:
Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» про заміну сторони у виконавчому листі задовольнити.
Замінити стягувача Відкрите акціонерне товариство «Універсал Банк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» у правовідносинах за виконавчим листом № 2-4466/09, виданим Ленінським районним судом міста Вінниці 22 січня 2010 року на виконання рішення Ленінського районного суду міста Вінниці від 06 листопада 2009 року у цивільній справі №2-4466/09 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Судові витрати у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий                                                                   В. В. Оніщук

Судді                                                                         С. К. Медвецький

                                                                               В. П. Рибчинський