ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1734/24 Справа № 205/2150/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Терещенко Т.П Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року                                                                м. Дніпро
       Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого - судді: Барильської А.П.,
       суддів: Демченко Е.Л., Макаров М.О.
       за участю секретаря судового засідання: Кругман А.М. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 07 листопада 2023 року по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області, про встановлення факту, що має юридичне значення, -
ВСТАНОВИВ: 

       У березні 2023 року  ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Заінтересованою особою визначила Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області. 
       В обґрунтування заяви посилалася на те, що є корінною українкою, яка народилася в м.Дніпрі (свідоцтво про народження від 15 січня 1957 року на ім`я « ОСОБА_1 »), її батьки, рідні сестри теж є українцями, і вона теж мала паспорт громадянки України, серії НОМЕР_1 , виданий Управлінням МВС України в Дніпропетровській області від 10 березня 2000 року.
        При зверненні до ПФУ було з`ясовано, що її фото у паспорті було вклеєне коли їй було 44 роки та 3 місяці, а не в 45 років, та у 2020 році вона звернулася до територіального відділу ДМС Новокодацького відділу ДМС, але інспектор знищила її паспорт громадянки України, надавши роз`яснення, що на теперішній час фото до паспорту не вклеюють, а видають ID-картку, у зв`язку з чим вона сплатила послугу з його виготовлення і чекала один місяць, та прийшовши за ID-карткою начальник Новокодацького відділу ДМС Теленик Є.В. зазначив про помилкову видачу її попереднього паспорту, у зв`язку з чим він вважається недійсним, і тепер треба отримати паспорт громадянина росії в посольстві рф в м. Харкові, а потім вже паспорт громадянина України. 24 травня 2021 року вона отримала паспорт громадянина рф, після чого, 25 травня 2021 року звернулась до Новокодацького відділу ДМС для заміни його на український паспорт, але заступник керівника Новокодацького відділу ДМС Хижняк М.В. запропонувала зробити запит до рф на підтвердження її дівочого прізвища. До теперішнього часу їй надходять величезні адміністративні штрафи за незаконне перебування на території України з посиланням на ч. ч. 1, 3 ст. 3, ст. 9 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», і єдиним шляхом є отримання судового рішення щодо встановлення факту, що має юридичне значення, оскільки це необхідно їй для отримання паспорта громадянина України, тому просила суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме: визначити (встановити) її належність до громадянства України за територіальним походженням та надати їй право набуття громадянства України за місцем народження.
       Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 07 листопада 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено. 
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її заяву. 
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував обставини по даній справі. Вказувала, що її вини у видачі паспорту в 2000 році з порушеннями немає. Вона є українкою та вимушено отримала паспорт громадянина рф через рекомендації посадовців Новокодацького відділу ДМС. Вона жила, працювала та вийшла на пенсію в Україні, тому просила визначити (встановити) її належність до громадянства України за територіальним походженням та надати їй право набуття громадянства України за місцем народження.
       29 грудні 2023 року від ГУ ДМС України у Дніпропетровській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вони зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду, просили залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Вказували, що ОСОБА_1 отримала паспорт в 2000 році з порушеннями, про що її було повідомлено. Правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні, крім того спір про право надання громадянства повинен вирішуватися в порядку адміністративного судочинства. 
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у м. Дніпропетровську народилась донька - ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_2 , виданим Амур-Нижньодніпровським районним ЗАГС м. Дніпропетровська, про що зроблено відповідний запис №89 (а.с.9).
       Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 15 жовтня 1977 року зареєстрували шлюб, про що зроблено запис №347, прізвище дружини після одруження стало « ОСОБА_6 » (а.с.11).
       24 січня 1998 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 укладено шлюб, актовий запис №37, де після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_9 », який 17 листопада 1998 року було розірвано, про що складено актовий запис №731, і зазначені відомості також підтверджуються довідкою №476/03-89 від 14 вересня 2004 року відділу реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м.Дніпропетровська Міністерства юстиції України та свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 (а.с.12,120-121).
       З наявної в матеріалах справи копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 встановлено, що 10 березня 2000 року ОСОБА_1 було видано паспорт Управлінням МВС в Дніпропетровській області, в паспорті зазначено її місце народження: Україна, м.Дніпропетровськ та адреса її прописки: АДРЕСА_1 , з 22 травня 1997 року (а.с.6).
       Наявний в матеріалах справи дублікат картки фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 містить у собі відомості про його дату видачі - 20 вересня 2004 року (а.с.7).
       Також судом встановлено, що ОСОБА_1 з 19 червня 1997 року по 30 квітня 2010 року працювала у ВАТ «Дніпропетровський металургійний завод», що підтверджується копіями: трудової книжки НОМЕР_5 , архівною довідкою ПрАТ «Дніпровський металургійний завод» №16.4/110 від 21 липня 2023 року та особистої архівної справи (карточки) працюючої ОСОБА_1 (а.с.14-18,118,148-149).
       В матеріалах справи міститься висновок службової перевірки №210/21 щодо оформлення паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 з порушенням вимог чинного законодавства за підписом начальника Новокодацького РВ у місті Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області Євгена Теленика від 26 липня 2021 року та 30 серпня 2021 року, затвердженим директором Департаменту з питань громадянства, паспортизації, реєстрації та еміграції ГУ ДМС України Марією Гарник, яким було встановлено, що паспорт громадянина України ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 оформлено з порушенням вимог чинного законодавства України, він є недійсним, підлягає вилученню, анулюванню та знищенню (а.с.103-109).
       З наявної в матеріалах справи копії паспорта російської федерації НОМЕР_6 , який видано 24 травня 2021 року вбачається, що ОСОБА_1 є громадянкою російської федерації (а.с.8).
       Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції, виходив з того, що  ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення належності до громадянства України за територіальним походженням та надання їй права набуття громадянства України, що вбачається зі змісту заяви, її пояснень, показів свідків, які були надані у судовому засіданні. Належність до громадянства України встановлюється на підставі ст.3 Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення. Разом з тим, для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 293 ЦПК України та ст. 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, а тому заявлені вимоги не можуть бути задоволені судом, оскільки заявником обраний неналежний спосіб захисту. 
       Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
       Відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
       Згідно з п. 5 ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
       Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
       Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України.
       З матеріалів справи вбачається, що заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення належності до громадянства України за територіальним походженням фактично для надання їй права набуття громадянства України та отримання паспорту громадянина України. 
       Згідно із ст. 4 Конституції України в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.
       Відповідно до Конституції України правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначає Закон України «Про громадянство України».
       За змістом статті 6 Закону України «Про громадянство України», громадянство України набувається: 1) за народженням; 2) за територіальним походженням; 3) внаслідок прийняття до громадянства; 4) внаслідок поновлення у громадянстві; 5) внаслідок усиновлення; 6) внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в дитячий заклад чи заклад охорони здоров`я, в дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю або передачі на виховання в сім`ю патронатного вихователя; 7) внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки; 8) у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; 9) внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства; 10) за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України.
       Листом Верховного Суду України від 01 жовтня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.
       Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, який має юридичне значення.
       Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.
       Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про громадянство України» особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.
       Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.
       Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.
       Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»).
       Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.
       Втім питання про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року заявниця не ставила та відповідних доказів цьому не надавала, у зв`зку з чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову задоволенні заяви через неналежний спосіб захисту. 
       Згідно з положеннями статті 1 цього Закону громадянство України - це правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках.
       При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що у разі незгоди з відповідними рішеннями чи діями Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області про надання їй права на набуття громадянства України за місцем народження, ОСОБА_1 має право оскаржити їх в адміністративному порядку. 
       За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.
       Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ: 

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
       Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 07 листопада 2023 року залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
       Повний текст постанови складений 15 лютого 2024 року.

       Головуючий:                         А.П. Барильська

       Судді:                         Е.Л. Демченко

                                                                        М.О. Макаров