Номер провадження: 22-ц/813/2571/24 
Справа № 947/2535/23
Головуючий у першій інстанції Гниличенко М.В.
Доповідач Коновалова В. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

                                ПОСТАНОВА
Іменем України

12.02.2024 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Карташова О.Ю., Лозко Ю.П., 
за участю секретаря судового засідання Долгової В.І.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 ,
на рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 липня 2023 року,
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання в обґрунтування якого зазначила, що ОСОБА_1 у період з 20.07.2001 року по 18.10.2021 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 . Від шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є студенткою четвертого курсу, денної форми навчання Одеського національного університету імені ІІ. Мечнікова факультету журналістики. 
Дочка проживає з позивачем та потребує матеріальної допомоги від батька у зв`язку з навчанням. Батько добровільно матеріальну допомогу не надає.
Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_4 , інваліда ІІІ групи, яка є студенткою четвертого курсу, денної форми навчання Одеського національного університету імені ІІ. Мечнікова, факультету журналістики, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу)починаючи з дати подання позову та до досягнення ОСОБА_4 23 років, за умови, що вона буде продовжувати навчання. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Київський районний суд м. Одеси рішенням від 03 липня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання задовольнив. 
Стягнув з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 аліменти на доньку ОСОБА_4 , яка продовжує навчання у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення до суду 17.01.2023 року і до досягнення 23 річного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом для відповідного віку, за умови, що ОСОБА_4 буде продовжувати навчання.
Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, виходив з того, що відповідач є працездатною особою, отримує стабільний дохід, інших дітей не має, доказів не можливості сплати аліментів відповідачем суду не надано, повнолітня дитина продовжує навчатися на денній формі, позбавлена можливості працевлаштуватись та забезпечувати себе самостійно, тому не може забезпечити свої потреби, пов`язані з фізичним існуванням та навчанням, отже потребує майнової допомоги батьків, і батьки здатні її утримувати.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_2  просить рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 липня 2023 року скасувати, та ухвалити нове, яким стягнути аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 8000 грн, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що ОСОБА_4 , як донька ветерана війни-учасника бойових дій навчається в університеті за рахунок державного бюджету. Судом першої інстанції не вирішено питання щодо долучення до матеріалів справи відповіді Одеського Національного Університет ім. Мечникова від 27.04.2023 № 01-01-784. Також не враховано існування між сторонами домовленостей щодо утримання доньки. Вважає, що позивачем не надано доказів матеріальних потреб дитини після отримання у добровільному порядку від батька коштів, та необхідність стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу). Також судом не враховано, що донька не несе витрат на проїзд до місця навчання, зняття квартири та придбання підручників. 

(2) Позиція інших учасників справи
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.10.2023 року відкрито провадження у справі, роз`яснено позивачу право подання до апеляційного суду відзиву.
Представник позивача копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги отримав в особистому кабінеті Електронного суду 01.11.2023 року, що підтверджується довідками.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити. Зазначає, що добровільно відповідач надавав матеріальну допомогу не регулярно та не у фіксованому розмірі, також останнім не надано доказів навчання дочки на бюджетній формі навчання саме завдяки наявності пільг які має відповідач як ветеран війни. Відповідачем не надано доказів неможливості сплати аліментів у визначеному судом розмірі.
Представник відповідача копію ухвали про відкриття провадження отримав 13.10.2023 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.
Позивач та відповідач і його представник в судове засідання не з`явились про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. 
Позивач про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним, що підтверджується розпискою.
Представник позивача у судовому засіданні просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити.
Відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у відповідності до ч. 5 ст. 130 ЦПК України.
Представник відповідача судову повістку-повідомлення отримав 02.01.2024 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.
Від представника відповідача надійшло клопотання в якому останній просив розглянути справу, призначену на 12.02.2024 року, за його та відповідача відсутності, оскаржуване рішення скасувати.
Одеський апеляційний суд ухвалою від 12.02.2024 року, яка занесена до протоколу судового засідання відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про долучення доказів, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Повноваження суду апеляційної інстанції визначені частиною 1 статтею 367 ЦПК України, якою передбачено, що  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. 
Частиною 3 статті 367 ЦПК України встановлено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Докази надані позивачем датовані груднем 2023 року. Оскаржуване рішення ухвалене 03.07.2023 року.
Колегія суддів вважає, що позивач мав об`єктивну можливість надати вказані докази під час розгляду справи у суді першої інстанції. 
Клопотання про долучення доказів не містить обставин та доказів неможливості надання вказаних доказів у визначений законом процесуальний строк.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасника процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, виходив з того, що відповідач є працездатною особою, отримує стабільний дохід, інших дітей не має, доказів не можливості сплати аліментів відповідачем суду не надано, повнолітня дитина продовжує навчатися на денній формі, позбавлена можливості працевлаштуватись та забезпечувати себе самостійно, тому не може забезпечити свої потреби, пов`язані з фізичним існуванням та навчанням, отже потребує майнової допомоги батьків, і батьки здатні її утримувати.
Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає, за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Стягнення аліментів на утримання повнолітніх сина, дочку, які продовжують навчання, є одним із способів захисту їхніх інтересів, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності, оскільки на період навчання вони не мають самостійного заробітку та потребують матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Наведеному відповідають і роз`яснення, викладені в пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року.
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних правна результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Звертаючись до суду позивач просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на повнолітню доньку ОСОБА_4 , яка є студенткою четвертого курсу, денної форми навчання Одеського національного університету імені ІІ. Мечнікова, факультету журналістики, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) починаючи з дати подання позову та до досягнення ОСОБА_4 23 років, за умови, що вона буде продовжувати навчання, зазначивши, що ОСОБА_5 у зв`язку із навчанням та не можливістю за станом здоров`я працевлаштуватись потребує матеріальної допомоги, відповідач отримує дохід та має нерухоме майно.
Отже предметом позову у цій справі є стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання.
Із матеріалів справи вбачається, що шлюб, зареєстрований 20.07.2001 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, що підтверджується рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18.10.2021 року у справі № 947/26937/21.
ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками зазначені ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Київського районного управління юстиції м. Одеси 19.02.2002 року.
Донька сторін - ОСОБА_4 є особою з інвалідністю з дитинства з ураженням опорно-рухового апарата ІІІ групи, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК № 453327 від 21.03.2023 року, інвалідність встановлена на строк до 01.04.2024 року з датою чергового огляду 21.03.2024 року. 
ОСОБА_4 є студенткою 4 -го курсу Одеського національного університету імені І.І. Мечнікова ІV рівня акредитації (рішення державної акредитаційної комісії від 22.06.2004 року, протокол № 51) за денною формою навчання, факультету журналістики, реклами та видавничої справи за спеціальністю «Журналістика» за державним замовленням з 01.09.2019 року по теперішній час. Наказом від 07.09.2019 року № 10-04 зарахована на 1 курс. Виданий студентський квіток серії НОМЕР_2 від 01.09.2019 року. Орієнтовний строк закінчення навчання 30.06.2023 року, що підтверджується довідкою Одеського національного університету імені І.І. Мечнікова за вих. № 18-ВК-18/с від 13.01.2023 року. 
Відповідачем надано платіжні квитанції, з яких вбачається, що останнім на рахунок ОСОБА_4 перераховувались кошти, а саме: 15.01.2022 року – 4000 грн, 03.03.2022 року – 5000 грн, 20.04.2022 року – 4000 грн, 02.06.2022 року – 4000 грн, 05.07.2022 року – 4000 грн, 06.09.2022 року – 4000 грн, 16.12.2022 року – 4000 грн, 03.02.2023 року – 4000 грн, 23.03.2023 року – 4000 грн, 26.04.2023 року – 2000 грн.
Потреба повнолітньої ОСОБА_4 у матеріальній допомозі батька витікає з її навчання на денній формі, у зв`язку з чим вона не в змозі офіційно працювати та отримувати доходи.
За таких обставин, враховуючи, що ОСОБА_4 навчається на денному відділенні, приймаючи до уваги стан здоров`я та матеріальне становище доньки, неможливість останньої працевлаштуватись у зв`язку зі станом здоров`я, враховуючи позицію відповідача, який під час розгляду справи як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду не заперечує обставин потреби дитини у матеріальній допомозі, погоджується сплачувати аліменти у розмірі 8000 грн, вважає висновок суду першої інстанції щодо необхідності стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_4 обґрунтованим.
Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції в частині визначення розміру стягуваних з відповідача аліментів. Визначаючи розмір аліментів який підлягає стягненню з відповідача колегія суддів зазначає таке.
Законодавчо визначена можливість платника аліментів надавати матеріальну допомогу своїм повнолітнім дочці, сину витікає насамперед з обставин, пов`язаних безпосередньо із самим платником - його працездатністю, станом здоров`я тощо, а також інших обставин на його боці, які мають враховуватися судом.
При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву зазначив, що є військовослужбовцем Управління організації транспортного забезпечення штабу Командування Сил логістики ЗСУ, яке за своїм визначенням відноситься до тилових установ і не входить до складу діючих угруповань військ та не виконує бойові(спеціальні) завдання.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів від 18.05.2023 року ОСОБА_2 отримає виплати військовослужбовця в середньому розмірі з урахуванням утриманого податку 60000 грн та соціальні виплати в розмірі 5000 грн, тобто приблизно має дохід в розмірі 65000 грн щомісячно.
Згідно довідки про доходи від 22.03.2023 року позивач працює лікарем-терапевтом у санаторії «Одеса» Служби Безпеки України, за період з 01.09.2022 року по 28.02.2023 року позивачу нарахована заробітна плата у розмірі 119207,62 грн.
ОСОБА_4 отримує державну соціальну допомогу як особа з інвалідністю з дитинства ІІІ групи у розмірі 2100 щомісячно, що підтверджується довідкою Управління соціального захисту населення у Київському районі м. Одеси № 614 від 14.03.2023 року.
З довідки Одеського національного університету імені І.І. Мечнікова за вих. № 18-ВК-18/с від 13.01.2023 року вбачається, що на час звернення позивача з позовом ОСОБА_4 навчалась у Одеському національному університеті імені І.І. Мечнікова на бюджетній формі навчання.
З 01.09.2023 року по 30.06.2024 року ОСОБА_4 , яка є студенткою першого курсу магістратури спеціальності журналістика, денної форми навчання за контрактом, що підтверджується довідкою Одеського національного університету імені ІІ. Мечнікова № 500 від 30.10.2023 року. 
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 як проживає, так і навчається у м. Одеса, що виключає потребу у витратах, пов`язаних з необхідністю проживання в іншому місті. 
Також матеріалами справи, а саме довідкою Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради № Ч4-271148-ф/л від 09.12.2020 року та витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо місця реєстрації підтверджується, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . Сторонами у справі не заперечується, що ОСОБА_4 проживає з позивачем, тому витрат на оренду житла не несе.
Позивачем всупереч вимог ст. 81 ЦПК України не надано суду належних, достатніх і допустимих доказів наявності потреб доньки матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням, які є підставою для стягнення аліментів у зазначеному позивачкою розмірі.
Згідно відповіді ректора Одеського національного університету імені І.І. Мечнікова № 01-01-784 від 27.04.2023 року на запит представника відповідача, ОСОБА_4 навчається на 4- му курсі факультету журналістики, реклами тa видавничої справи за спеціальністю «Журналістика». При вступі на 1 курс у 2019 році ОСОБА_4 надала документи, які засвідчують її приналежність до пільгових категорій громадян. Наказом по Одеському національному університету імені I.I. Мечникова № 09-04/51 від 16.08.2019 року була змінена форма фінансування з 01.09.2019 року зв`язку із наданням додаткових бюджетних місць для вступників, які відносяться до пільгових категорій громадян, згідно рішення Конкурсної комісії від 14.08.2019 року, протокол № 6 та на підставі рішення Приймальної комісії, протокол № 38 від 16.08.2019 року.
Також зазначено, що ОСОБА_4 під час здобуття освітнього рівня бакалавр користується правом на отримання соціальної стипендії - для осіб, які навчаються за державним або регіональним замовленням за денною формою навчання, згідно з Порядком використання коштів, передбачених у державному бюджеті для виплати соціальних стипендій студентам (курсантам) вищих навчальних закладів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2016 року 1045. ОСОБА_4 не належить до такої пільгової категорії, для якої передбачено забезпечення безкоштовного харчування.
Доводи апеляційної скарги в частині не врахування судом першої інстанції наявності у ОСОБА_5 пільг передбачених законодавством для дітей батьки яких є учасниками бойових дій не спростовують наявності у доньки потреб пов`язаних з навчанням.
Посилання на неврахування судом першої інстанції наявності між сторонами домовленості щодо надання добровільної допомоги, колегія суддів відхиляє, оскільки звернення позивача з позовом про стягнення аліментів свідчить про не врегулювання між сторонами у позасудовому порядку розміру та способу надання матеріальної допомоги ОСОБА_5 .
Так, з пояснень представника позивача вбачається, що позивачем отримано від відповідача пропозицію щодо мирного врегулювання спору та добровільної сплати аліментів у розмірі 6000 грн. Вказаний розмір аліментів позивач вважає недостатнім для покриття всіх витрат на навчання. 
В цій частині колегія суддів зауважує, що зазначення про необхідність стоматологічного лікування, а саме встановлення брекет-систем не є у розумінні ч. 1 ст. 199 СК України витратами, пов`язаними саме з навчанням, у зв`язку з якими батьки зобов`язані утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, тому врахування вказаних обставин судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів є необґрунтованим.
       При визначенні розміру аліментів, апеляційний суд враховує стан здоров`я ОСОБА_4 , яка є особою з інвалідністю ІІІ групи, навчання останньої на час звернення до суду з позовом на бюджетній формі, а після ухвалення оскаржуваного рішення суду – за контрактом, покладення обов`язку надання донці допомоги у зв`язку з навчанням на обох батьків, а не лише на одного з них та вважає, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню аліменти на доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу). 
Відповідачем як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і апеляційній інстанції, не надано доказів неможливості сплати аліментів у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу).
Разом з цим, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що положеннями статті 201 СК України не передбачено застосування вимог статті 182 для визначення мінімального граничного розміру аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Зазначене у статті 200 СК України відсилання до норми статті 182 цього Кодексу стосується лише врахування судом тих обставин, які мають істотне значення та впливають на розмір аліментів.
Таким чином, суд першої інстанції помилково визначив  розмір аліментів з урахуванням нижньої межі - 50 % прожиткового мінімуму для відповідного віку, передбаченої нормами СК України, які регулюють обов`язків батьків утримувати неповнолітніх дітей.
Щодо вимог апеляційної скарги про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі у розмірі 8000 грн, колегія суддів зазначає, що позивач, звертаючись до суду просила стягнути з відповідача аліменти у частці від доходу, оскаржуваним рішенням позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені. 
За положеннями ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Отже законодавством передбачено визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі лише за заявою стягувача.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Положеннями ст. 367 ЦПК України визначено межі розгляду справи судом апеляційної інстанції. Так суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Отже суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, право на визначення яких належить виключно позивачу, тому апеляційна скарга в цій частині задоволенню не підлягає.
Щодо вимог про скасування рішення суду в частині стягнення з відповідача судового збору у розмірі 1073 грн, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17 (провадження № 14-730цс19) зазначено, що «відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VIучасники бойових дій під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються від сплати судового збору у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
Разом з тим, зазначена норма має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, в яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору. Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У статті 22 цього ж Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акта, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань. Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені устатті 12 цього Закону. Отже, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VIсуд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону № 3551-XII.
Подібну правову позицію щодо застосування та тлумачення пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VIвикладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/311/19 (провадження № 11-795заі19) та постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 490/8128/17 (провадження № К/9901/166/18, К/9901/30220/18)».

Щодо суті апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України). 
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 липня 2023 року підлягає зміні, шляхом зменшення розміру стягуваних з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліментів на доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання з 1/4 частини до 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) та з абзацу другого резолютивної частини рішення слова слід виключити висновок про те, що аліменти підлягають стягненню «але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом для відповідного віку».
Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374,  ст. 376, 384 ЦПК України,  Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 , задовольнити частково.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 липня 2023 року змінити, зменшити розмір стягуваних з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , аліментів на доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання з 1/4 частини до 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу).
Виключити з абзацу другого резолютивної частини рішення слова «але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом для відповідного віку».
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий                                                                                     В.А. Коновалова
Судді                                                                                                О.Ю. Карташов

                                                                                                Ю.П. Лозко