ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"07" лютого 2024 р.                                         Справа№ 910/9805/22
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Мальченко А.О.
суддів:            Кравчука Г.А. 
          Агрикової  О.В. 
 
при секретарі судового засідання Линник А.М.,
розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю                      "Управ-дом"
на рішення Господарського суду міста Києва від 24.08.2023
у справі №910/9805/22 (суддя Ващенко Т.М.)
за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Управ-дом",
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, -
Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України",
про стягнення 127 179,26 грн,
за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання, -

ВСТАНОВИВ

У вересні 2022 року Акціонерне товариство "Укртрансгаз" (далі - АТ "Укртрансгаз") звернулося з позовом до Господарського суду міста Києва про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Управ-дом" (далі - ТОВ "Управ-дом") 114 331,44 грн компенсації вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу за січень-березень 2017 року та квітень 2018 року, 11 405,79 грн інфляційних втрат та 1 442,03 грн 3 % річних.
В обґрунтування позовних вимог АТ "Укртрансгаз" посилалося на те, що до 31.12.2019 здійснювало функції оператора газотранспортної системи, а відповідач у січні, лютому, березні 2017 року та квітні 2018 року здійснив відбір природного газу з газотранспортної системи позивача без поданих постачальником - Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - АТ "НАК "Нафтогаз України"), номінацій загальним об`ємом 126,189 тис. куб.м.
На підставі частини 2 статті 8 Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" (далі - Закон) у відповідача виник обов`язок упродовж 72 місяців, починаючи з 01.10.2021, щомісяця рівними частинами компенсувати позивачу вартість відібраних без номінацій на споживання обсягів природного газу.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.08.2023 у справі №910/9805/22 позов АТ "Укртрансгаз" задоволено повністю та стягнуто на його користь з ТОВ "Управ-дом" 114331,44 грн компенсації, 11 405,79 грн інфляційних втрат, 1 442,03 грн 3% річних та 2 481,00 судового збору.
Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з доведеності факту здійснення відповідачем у спірний період відбору природного газу обсягом 126,189 тис. куб.м з газотранспортної системи без поданих постачальником (АТ "НАК "Нафтогаз України") та підтверджених оператором ГТС (АТ "Укртрансгаз") номінацій; з урахуванням вимог частини 2 статті 8 Закону такі обставини є підставою для виникнення у ТОВ "Управ-дом" обов`язку оплатити позивачу вартість спожитого природного газу в строки, визначені вказаним законом; встановивши відсутність доказів оплати вартості відібраного природного газу без поданих постачальником газу номінацій та відсутність підстав для звільнення відповідача від виконання зобов`язання щодо сплати грошових коштів у порядку, визначеному законом, суд першої інстанції дійшов висновку також про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат; заява відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності не підлягає задоволенню, оскільки встановлений частиною 2 статті 8 Закону строк виконання зобов`язання зі сплати позивачу вартості відібраного без номінацій газу на час звернення позивача до суду з даним позовом не сплинув.
Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, ТОВ "Управ-дом" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції неповно та неправильно встановлено обставини, що мають значення для справи, а тому рішення суду є незаконним та необґрунтованим.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ТОВ "Управ-дом" вказало, що місцевим господарським судом не досліджено вже встановлені у справі №910/13306/21 обставини, які в силу приписів статті 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) не підлягають доказуванню під час розгляду даної справи; позивач надавав відповідачу лише послуги з транспортування природного газу, а не постачання, які були повністю сплачені, тому спірний обсяг газу не належав АТ "Укртрансгаз", а відтак апелянт не є належним позивачем у цій справі; позивач жодним чином не повідомляв відповідача про необхідність сплатити грошову компенсацію та/або її розмір; наданий АТ "Укртрансгаз" розрахунок заборгованості є необґрунтований, оскільки не відповідає положенням постанови Кабінету Міністрів України від 03.12.2020 №1194 та не підписаний уповноваженою на це особою; у силу приписів частини 1 статті 7 Закону на спірну заборгованість не нараховуються проценти річних та інфляційні втрати.
Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.09.2023 апеляційну скаргу ТОВ "Управ-дом" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Агрикової О.В., Кравчука Г.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.09.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/9805/22. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги ТОВ "Управ-дом" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.08.2023 у справі №910/9805/22 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.
25.09.2023 матеріали справи №910/9805/22 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2023 апеляційну скаргу відповідача на рішення Господарського суду міста Києва від 24.08.2023 у справі №910/9805/22 залишено без руху та надано скаржникові строк для усунення недоліків, допущених останнім при поданні апеляційної скарги.
12.10.2023 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшло клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.10.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Управ-дом" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.08.2023 у справі №910/9805/22 та вирішено здійснювати розгляд вказаної апеляційної скарги у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; встановлено АТ "Укртрансгаз" строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 03.11.2023.
Позивач скористався правом, наданим статтею 263 ГПК України, та 31.10.2023 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від останнього надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, позивач зауважив, що відповідачем не надано доказів подання номінацій АТ "НАК "Нафтогаз України" на спірні обсяги природного газу та належним чином оформлених між ТОВ "Управ-дом" та АТ "НАК "Нафтогаз України" актів приймання-передачі поставленого природного газу, тому спірний природний газ було відібрано з газотранспортної системи позивача, що свідчить про наявність підстав для стягнення вартості відібраного спірного природного газу на підставі частини 2 статті 8 Закону; неповідомлення скаржника про спірну заборгованість не звільняє останнього від обов`язку по її оплаті, оскільки згідно статті 68 Конституції України незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності; вартість природного газу, яка підлягає компенсації на підставі Закону, визначається за цінами реалізації природного газу згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 №758 та становить 5 930,40 грн (разом із ПДВ) за 1000 куб.м, відтак загальна сума компенсації складає 748 351,25 грн (126,189 тис. куб.м х 5 930,40 грн), а місячний платіж з урахуванням на максимальний термін розстрочення - 10 393,77 грн (748351,25 грн/72); відповідно до положень Закону взаєморозрахунок здійснюється протягом 72 місяців, починаючи з 1 жовтня 2021 року рівними частинами, а тому спірна заборгованість становить 114331,47 грн (10 393,77 грн х 11 місяців (період з 1 жовтня 2021 року по вересень 2022 року); строк оплати вартості відібраних без номінації обсягів природного газу за період з 01.10.2021 по 01.09.2022 є таким, що настав, а тому відповідач зобов`язаний сплатити позивачу 114 331,44 грн.
15.11.2023 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від ТОВ "Управ-дом" надійшли письмові пояснення, які за змістом відповідають апеляційній скарзі, в яких скаржник додатково наголошує на відсутності спірної заборгованості перед АТ "Укртрансгаз".
24.11.2023 через систему "Електронний суд" до Північного апеляційного господарського суду від АТ "Укртрансгаз" надійшли письмові пояснення, в яких позивач наводить свої заперечення проти позиції відповідача, викладеної у вищезазначених письмових поясненнях, які за змістом відповідають відзиву на апеляційну скаргу. При цьому, позивач вчергове наголосив на тому, що відповідач повинен був надати докази подання номінацій на спірні обсяги природного газу та акти приймання-передачі природного газу, підписані між ТОВ "Управ-дом" та АТ "НАК "Нафтогаз України". Оскільки у матеріалах справи необхідні докази відсутні, дані обставини свідчать про безпідставність доводів апелянта.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2024 розгляд апеляційної скарги ТОВ "Управ-дом" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.08.2023 у справі №910/9805/22 призначено на 07.02.2024; залучено АТ "НАК "Нафтогаз України" до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача; зобов`язано ТОВ "Управ-дом" направити на адресу АТ "НАК "Нафтогаз України" копії: відзиву на позовну заяву АТ "Укртрансгаз" з додатками, рішення Господарського суду міста Києва від 24.08.2023, апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 24.08.2023 у справі № 910/9805/21 з додатками, ухвали Північного апеляційного господарського суду від 16.10.2023, та надати суду докази виконання вказаних дій до 22.01.2024; зобов`язано АТ "Укртрансгаз" направити на адресу АТ "НАК "Нафтогаз України" копії відзиву на апеляційну скаргу з додатками та надати суду докази виконання вказаних дій до 22.01.2024; третій особі встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 22.01.2024; зобов`язано ТОВ "Управ-дом" та АТ "НАК "Нафтогаз України" надати в судове засідання оригінали:
- актів приймання-передачі природного газу за січень 2017 року, лютий 2017 року, березень 2017 року та квітень 2018 року, оформлених між Товариством з обмеженою відповідальністю "Управ-дом" та Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на підставі договорів постачання природного газу №1524/1617-ТЕ-41 від 09.09.2016 та №2346/1718-ТЕ-41 від 20.10.2017;
- договорів постачання природного газу №1524/1617-ТЕ-41 від 09.09.2016 та №2346/1718-ТЕ-41 від 20.10.2017;
- доказів оплати природного газу за січень 2017 року, лютий 2017 року, березень 2017 року та квітень 2018 року, отриманого на підставі зазначених актів та договорів.
На виконання вимог ухвали суду від 11.01.2024, 22.01.2024 через систему "Електронний суд" та 01.02.2024 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшли докази направлення вищезазначених документів третій особі.
01.02.2024 через систему "Електронний суд" до Північного апеляційного господарського суду від АТ "Укртрансгаз" надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням підсистеми відеоконференцзв`язку Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.
07.02.2024 через систему "Електронний суд" до Північного апеляційного господарського суду від АТ "НАК "Нафтогаз України" надійшли письмові пояснення, в яких останнє підтвердило, що між АТ "НАК "Нафтогаз України" та ТОВ "Управ-дом" було укладено договори постачання природного газу №1524/1617-ТЕ-41 від 09.09.2016 та №2346/1718-ТЕ-41 від 20.10.2017, але у січні-березні 2017 року та квітні 2018 року третя особа не надавала відповідачу номінацій, акти приймання-передачі за вказаний період не підписувалися, відтак наданий відповідачу природний газ у січні-березні 2017 року та квітні 2018 року був відібраний з ресурсу позивача.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2024 у справі №910/9805/22 клопотання АТ "Укртрансгаз", подане 01.02.2024 через систему "Електронний суд" про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням підсистеми відеоконференцзв`язку Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, було задоволено.
У призначене судове засідання ТОВ "Управ-дом" явку своїх уповноважених представників не забезпечило, хоча про день, місце та час було повідомлене належним чином, шляхом направлення копії ухвали суду від 11.01.2024 до його електронного кабінету.
05.02.2024 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від ТОВ "Управ-дом" надійшло клопотання про відкладення призначеного судового засідання.
Згідно з частинами 11-13 статті 270 ГПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.
За приписами частини 1, пункту 2 частини 2 статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
Водночас, колегія звертає увагу на те, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.10.2020 у справі №361/8331/18.
Враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції зазначає, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №910/9836/18.
Вказане клопотання обґрунтоване участю представника скаржника 07.02.2024 в іншому судовому засіданні.
Однак колегія суддів відзначає, що у вказаному клопотанні апелянтом не зазначено номеру справи, в якій братиме участь його представник, та на який час призначена така справа.
Отже, доводи відповідача про участь його представника в іншому судовому засіданні є безпідставними та необґрунтованими.
Оскільки ухвала суду апеляційної інстанції від 11.01.2024 згідно вимог статей 120, 121 ГПК України була завчасно доставлена до електронного кабінету скаржника - 12.01.2024, тобто за 25 календарних днів до призначеного судового засідання, що свідчить про належне повідомлення вказаної сторони про час і місце розгляду справи, і ТОВ "Управ-дом" не вказано поважних причин неявки, тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання апелянта про відкладення судового засідання.
Обговоривши питання щодо можливості розгляду апеляційної скарги за відсутності представника скаржника, явка якого у судове засідання обов`язковою не визнавалась, враховуючи, що останній причини нез`явлення до суду апеляційної інстанції, які визнані судом поважними, не повідомив, колегія суддів, зважаючи на те, що наявні в матеріалах справи докази є достатніми для розгляду апеляційної скарги у даній справі без заслуховування пояснень апелянта, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд скарги без участі вказаної особи.
У судовому засіданні 07.02.2024 представники АТ "Укртрансгаз" та АТ "НАК "Нафтогаз України" проти вимог апеляційної скарги заперечили, вважають її безпідставною та необґрунтованою, у зв`язку з чим просили суд відмовити в її задоволенні, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.
07.02.2024 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. 
Разом із цим, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частини 4 статті 269 ГПК України).
Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із нижчезазначеного.
Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, до 31.12.2019 АТ "Укртрансгаз" було оператором газотранспортної системи - суб`єктом господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників).
ТОВ "Управ-дом" є захищеним споживачем природного газу у розумінні пункту 10 статті 1 Закону України "Про ринок природного газу", оскільки здійснює надання важливих суспільних послуг та є виробником теплової енергії для потреб таких споживачів або підприємств, установ, організацій за умови, що виробництво теплової енергії для потреб таких споживачів або підприємств, установ, організацій здійснюється за допомогою об`єктів, не пристосованих до зміни палива та приєднаних до газотранспортної або газорозподільної системи.
Розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 №742-р "Деякі питання опалювального сезону 2016/17", від 04.10.2017 №720-р "Деякі питання опалювального сезону 2017/2018 року", від 03.10.2018 №717-р "Деякі питання опалювального сезону 2018/19 року", покладено на АТ "НАК "Нафтогаз України" обов`язок разом з операторами газотранспортних та газорозподільних систем забезпечити протягом опалювальних сезонів безперебійне постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії для бюджетних установ, релігійних та інших організацій, для надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води населенню в необхідних обсягах, у тому числі.
01.04.2016 між ТОВ "Управ-дом" та АТ "Укртрансгаз" укладено договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №1605000565, який було пролонговано, за яким позивачем надавались послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами відповідачу, про що свідчать акти наданих послуг від 31.01.2017 № 01-17-1605000565 на 54,664 тис.куб.м, від 28.02.2017 № 02-17-1605000565 на 43,751 тис.куб.м, від 31.03.2017 № 03-17-1605000565 на 25,018 тис.куб.м та від 30.04.2018 №04-18-1605000565 на 2,756 тис.куб.м, всього на 126,189 тис.куб.м, які підписані сторонами та скріплені печатками товариств, рахунки на оплату від 31.01.2017 № 01-17-1605000565, від 28.02.2017 № 02-17-1605000565, від 31.03.2017 № 03-17-1605000565 та від 30.04.2018 №04-18-1605000565, а також копії платіжних доручень про сплату вартості послуг за вказаними актами наданих послуг, що свідчать про відсутність заборгованості відповідача перед позивачем за послуги з транспортування природного газу за січень, лютий, березень 2017 року та квітень 2018 року.
Слід зазначити, що 31.12.2016 між Публічним акціонерним товариством "Київгаз" (оператор ГРМ) та відповідачем, як споживачем, укладено договір №252408 розподілу природного газу (для споживачів, що не є побутовими), шляхом підписання останнім заяви приєднання до умов цього договору, відповідно до пункту 3.1. якого, санкціонований відбір природного газу з газорозподільної системи здійснюється відповідачем за умови наявності у нього укладеного із постачальником договору постачання природного газу та підтвердженого обсягу, виділеного для потреб відповідача його постачальником на відповідний календарний період, а також відсутності простроченої заборгованості за цим договором. Наявність підтвердженого обсягу природного газу відповідача (його постачальника) доводиться до відома оператора ГРМ у встановленому законодавством порядку оператором ГТС, а до відома відповідача його постачальником. За відсутності у відповідача договору постачання природного газу та/або виділених його постачальником підтверджених обсягів для потреб відповідача на відповідний календарний період відповідач не має права використовувати (споживати) природний газ із газорозподільної системи.
Між ТОВ "Управ-дом" та АT "НАК "Нафтогаз України" було укладено договори на постачання природного газу №1524/1617-ТЕ-41 від 09.09.2016 та №2346/1718-ТЕ-41 від 20.10.2017, копії яких наявні в матеріалах справи.
Пунктом 1 глави 1 розділу XI Кодексу ГТС передбачено, що замовники послуг транспортування зобов`язані подати Оператору ГТС номінації та/або місячну номінацію по точках входу на точках виходу.
У січні, лютому, березні 2017 року та квітні 2018 року ТОВ "Управ-дом" здійснило відбір природного газу у загальному обсязі 126,189 тис. куб.м, що підтверджується звітами AT "Київгаз" про фактичні обсяги розподілу природного газу по постачальниках, згідно з якими фактичний обсяг відбору ТОВ "Управ-дом" природного газу складав:
- у січні 2017 року - 54,664 тис. куб.м;
- у лютому 2017 року - 43,751 тис. куб.м;
- у березні 2017 року - 25,018 тис. куб.м;
- у квітні 2018 року - 2,756 тис. куб.м.
Також позивачем надано до матеріалів справи копії актів наданих послуг з розподілу природного газу, підписаних між AT "Київгаз" та ТОВ "Управ-дом":
- акт від 31.01.2017 на 54,664 тис. куб.м;
- акт від 28.02.2017 на 43,751 тис, куб.м;
- акт від 31.03.2017 на 25,018 тис. куб.м;
- акт від 30.04.2018 на 2,756 тис. куб.м.
Факт відбору природного газу ТОВ "Управ-дом" у спірні періоди у вищезазначеному обсязі також встановлено у рішенні Господарського суду міста Києва від 02.12.2021 у справі №910/13306/21, яке залишено без змін Постановою Північного апеляційного господарського суду, тож в силу частини 4 статті 75 ГГІК України такі обставини не підлягають доказуванню при розгляді даної справи.
Однак судом також встановлено, що відбір природного газу об`ємом 126,189 тис. куб. метрів у січні-березні 2017 року та квітні 2018 року відповідачем відбувся без поданих постачальником газу (АТ "НАК "Нафтогаз України") номінацій.
Посилаючись на те, що відповідач, маючи договірні відносини з постачання природного газу з AT "НАК "Нафтогаз України", у січні, лютому, березні 2017 та квітні 2018 здійснив відбір природного газу з газотранспортної системи з ресурсу позивача обсягом 126,189 тис.куб.м, без поданих номінацій, АТ "Укртрансгаз" звернувся з даним позовом до суду про стягнення вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу в загальному розмірі 114.331,44 грн на підставі частині 2 статті 8 Закону, також 11 405,79 грн інфляційних втрат та 1 442,03 грн 3 % річних.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, а доводи скаржника вважає необґрунтованими, з огляду на таке.
Правове регулювання взаємовідносин оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також визначення правових, технічних, організаційних та економічних засад функціонування газорозподільних систем здійснюється Кодексом газотранспортної системи, Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 30.09.2015 №2496, а також положеннями Закону України "Про ринок природного газу", ЦК України та ГК України.
Регламентом функціонування газотранспортної системи України є Кодекс ГТС, який визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газотранспортної системи України.
У статті 5 розділу 1 глави І Кодексу ГТС визначено, що номінацією визнається попереднє повідомлення, надане замовником послуг транспортування оператору газотранспортної системи, стосовно обсягів природного газу, які будуть подані замовником послуг транспортування протягом доби до газотранспортної системи в точках входу та відібрані з газотранспортної системи в точках виходу. Несанкціонований відбір природного газу - відбір природного газу: за відсутності по суб`єкту ринку природного газу підтвердженої номінації (підтвердженого обсягу природного газу) на відповідний розрахунковий період; без укладення відповідного договору з постачальником; шляхом самовільного під`єднання та/або з навмисно пошкодженими приладами обліку природного газу або поза охопленням приладами обліку; шляхом самовільного відновлення споживання природного газу.
Відповідно до статті 1 розділу 3 глави І Кодексу ГТС оператор газотранспортної системи на підставі договору транспортування природного газу та згідно з умовами, визначеними в цьому Кодексі, надає суб`єктам ринку природного газу послуги транспортування природного газу газотранспортною системою в межах договірних потужностей та підтверджених номінацій. Пунктом 4 глави 3 розділу І Кодексу ГТС визначено, що експлуатацію газотранспортної системи здійснює виключно оператор газотранспортної системи.
Згідно з пунктом 9 глави 1 розділу VІІІ Кодексу ГТС замовник послуг транспортування на підставі договору транспортування може замовити в оператора газотранспортної системи нижче наведені послуги, що є складовими послуги транспортування: доступ до потужності в точці входу або виходу з газотранспортної системи; замовлення фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підставі підтвердженої номінації; послугу балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи та які відбираються з неї.
Для отримання послуг із транспортування (фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою) замовник послуг транспортування подає оператору газотранспортної системи номінації та/або місячну номінацію по точках входу та точках виходу в установленому цим розділом порядку (пункт 1 глави 1 розділу XI Кодексу ГТС).
Наведені вище положення Кодексу ГТС дають підстави дійти висновку, що укладання договору транспортування природного газу магістральними трубопроводами, а також подання та підтвердження номінацій є необхідною передумовою для відбору природного газу в межах газотранспортної системи.
Як встановлено місцевим господарським судом, у визначені позивачем спірні періоди та до 31.12.2019 АТ "Укртрансгаз" виконувало функції оператора ГТС, який здійснював діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників).
Частиною 1 статті 11 Закону України "Про ринок природного газу" визначено, що з метою забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу на суб`єктів ринку природного газу у виключних випадках та на визначений строк можуть покладатися спеціальні обов`язки в обсязі та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України після консультацій із Секретаріатом Енергетичного Співтовариства. Такі обов`язки мають бути чітко визначеними, прозорими, недискримінаційними та заздалегідь не передбачати неможливість їх виконання. Такі обов`язки не повинні обмежувати постачальників, створених відповідно до законодавства інших держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у праві на здійснення постачання природного газу споживачам України. Такі обов`язки не можуть покладатися на споживачів.
Кабінетом Міністрів України відповідно до статті 11 Закону України "Про ринок природного газу" прийнято постанови від 01.10.2015 №758, від 22.03.2017 №187 та від 19.10.2018 №867 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу" (далі - Положення). Указані постанови зобов`язували АТ "НАК "Нафтогаз України" постачати природний газ виробникам теплової енергії, які здійснюють виробництво теплової енергії для всіх категорій споживачів, у тому числі і виробнику - ТОВ "Управ-дом".
Разом з тим, 30.11.2016 набрав чинності Закон України №1730-VIII "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення", який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення, а згодом 29.08.2021 також набрав чинності Закон України №1639-IX "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу".
За змістом статті 1 Закону №1730-VIII заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, є, зокрема кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед постачальником природного газу, операторами газорозподільних систем, оператором газотранспортної системи та особою, що виконувала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії (у тому числі за договорами купівлі-продажу природного газу для власних потреб, що був використаний виключно для виробництва теплової та електричної енергії), надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (у тому числі у разі заміни сторони у зобов`язанні та/або у разі правонаступництва), а також послуги з його розподілу і транспортування.
Відповідно до статті 2 Закону №1730-VIII дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ та інші енергоносії та послуги з розподілу і транспортування природного газу, теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, а також підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію, послуги з її розподілу/передачі, за питну воду, придбану з метою її подальшої реалізації споживачам, та/або за очищення стічних вод іншими підприємствами централізованого водопостачання і водовідведення.
Так, Законом №1639-IX внесені численні зміни до Закону №1730-VIII зокрема, розширивши сферу його дії, у тому числі шляхом викладення статті 2 в новій редакції та доповнено статтю 8 частиною другою.
Відповідно до частини 2 статті 8 Закону №1730-VIII підприємства, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води), які протягом періоду з 1 грудня 2015 року по 31 грудня 2019 року здійснювали відбір природного газу з газотранспортної системи без поданих постачальником газу номінацій та у яких відсутні підписані акти приймання-передачі природного газу з постачальником щодо таких обсягів, зобов`язані, незалежно від включення до реєстру, укладення договору реструктуризації та підписання акта звіряння взаєморозрахунків, протягом 72 місяців, починаючи з 1 жовтня 2021 року, щомісяця рівними частинами компенсувати (оплатити) особі, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, вартість:
відібраних без номінацій обсягів природного газу за цінами реалізації природного газу категоріям споживачів, визначеними положеннями про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженими постановами Кабінету Міністрів України на виконання статті 11 Закону України "Про ринок природного газу", чинними протягом періоду таких відборів для відповідних категорій споживачів;
послуг транспортування відібраних без номінацій обсягів природного газу за цінами, встановленими постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, чинними протягом періоду таких відборів.
Аналіз наведених приписів Закону №1730-VIII дає підстави для висновку, що необхідними та визначальними умовами для застосування положень статті 8 цього Закону є:
1) учасниками процедури врегулювання заборгованості мають бути підприємства, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води та особа, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31.12.2019 включно;
2) заборгованість складається з вартості об`ємів природного газу, відбір якого відбувався без поданих постачальником газу номінацій та за умови відсутності підписаних актів приймання-передачі природного газу з постачальниками щодо таких обсягів;
3) період заборгованості - відбір природного газу відбувся упродовж 01.12.2015-31.12.2019;
4) строк оплати настав з 01.10.2021.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.05.2023 у cправі №914/1940/22.
Як було правильно встановлено місцевим господарським судом, до 31.12.2019 АТ "Укртрансгаз" було оператором газотранспортної системи - суб`єктом господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників), а ТОВ "Управ-дом" - захищеним споживачем природного газу у розумінні пункту 10 статті 1 Закону України "Про ринок природного газу", оскільки здійснює надання важливих суспільних послуг та є виробником теплової енергії для потреб таких споживачів або підприємств, установ, організацій за умови, що виробництво теплової енергії для потреб таких споживачів або підприємств, установ, організацій здійснюється за допомогою об`єктів, не пристосованих до зміни палива та приєднаних до газотранспортної або газорозподільної системи.
За приписами частини 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду (частина 7 статті 75 ГПК України).
Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.12.2021, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.05.2022 у справі №910/13306/21, у задоволенні позову АТ "Укртрансгаз" про стягнення з ТОВ "Управ-дом" безпідставно набутого в січні-березні 2017 року та квітні 2018 року природного газу в загальному обсязі 126,189 тис.куб.м вартістю 1 637 362,84 грн, який належить позивачу, відмовлено.
Під час розгляду вказаної справи господарськими судами встановлено, що у період січень-березень 2017 року, квітень 2018 року ТОВ "Управ-дом" не безпідставно було набуто з газотранспортної системи, оператором якої є позивач (АТ "Укртрансгаз"), 126,189 тис.куб.м газу, а саме у січні 2017 року - 54,664 тис. куб.м, у лютому 2017 року - 43,751 тис. куб.м, у березні 2017 року - 25,018 тис. куб.м, у квітні 2018 року - 2,756 тис. куб.м), який також належить позивачу (АТ "Укртрансгаз").
Вказані обставини також підтверджуються наявними у матеріалах справи №910/9805/22 доказами, зокрема актами наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами: від 31.01.2017 № 01-17-1605000565 на 54,664 тис.куб.м, від 28.02.2017 №02-17-1605000565 на 43,751 тис.куб.м, від 31.03.2017 № 03-17-1605000565 на 25,018 тис.куб.м та від 30.04.2018 № 04-18-1605000565 на 2,756 тис.куб.м, всього на 126,189 тис.куб.м, які підписані сторонами та скріплені печатками товариств; рахунками на оплату від 31.01.2017 №01-17-1605000565, від 28.02.2017 №02-17-1605000565, від 31.03.2017 №03-17-1605000565 та від 30.04.2018 №04-18-1605000565; копіями платіжних доручень про сплату вартості послуг за вказаними актами наданих послуг; звітами AT "Київгаз" про фактичні обсяги розподілу природного газу по постачальниках, згідно з якими фактичний обсяг відбору ТОВ "Управ-дом" природного газу; актами наданих послуг з розподілу природного газу, підписаних між AT "Київгаз" та ТОВ "Управ-дом": від 31.01.2017 на 54,664 тис. куб.м, від 28.02.2017 на 43,751 тис, куб.м, від 31.03.2017 на 25,018 тис. куб.м, від 30.04.2018 на 2,756 тис. куб.м, які підписані сторонами та скріплені печатками товариств.
Також як було правильно встановлено судом першої інстанції, що не було спростовано відповідачем та підтверджується третьою особою, відбір природного газу об`ємом 126,189 тис. куб.м у січні-березні 2017 року та квітні 2018 року здійснювався відповідачем без поданих постачальником газу (АТ "НАК "Нафтогаз України") номінацій.
Проте, як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і під час перегляду оскаржуваного рішення у суді апеляційній інстанції, ТОВ "Управ-дом" зосереджувало увагу на тому, що між ним та постачальником природного газу - АТ "НАК "Нафтогаз України", було укладено договори купівлі-продажу природного газу та оформлено належним чином акти-приймання передачі, а тому постачальником спірного обсягу природного газу було саме АТ "НАК "Нафтогаз України" (спірні обсяги газу належали АТ "НАК "Нафтогаз України"), а відтак у ТОВ "Управ-дом" відсутня заборгованість перед АТ "Укртрансгаз".
Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 02.12.2021, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.05.2022 у справі №910/13306/21, встановлено, що для забезпечення тепловою енергією споживачів (мешканців будинку), між ТОВ "Управ-дом" (покупець) та АТ "НАК "Нафтогаз України" (продавець) укладено договори №1524/1617-ТЕ-41 від 09.09.2016 та №2346/1718-ТЕ-41 від 20.10.2017, відповідно до умов яких, АТ "НАК "Нафтогаз України" зобов`язалось передати у власність ТОВ "Управ-дом" (покупця) у зазначений період природний газ, а ТОВ "Управ-дом" - прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.
Однак, колегія суддів зазначає, що договори №1524/1617-ТЕ-41 від 09.09.2016 та №2346/1718-ТЕ-41 від 20.10.2017, укладені між АТ "НАК "Нафтогаз України" та ТОВ "Управ-дом", не можуть свідчити про здійснення такої поставки природного газу споживачу, оскільки доказом який підтверджує факт поставки газу є виключно підписаний між сторонами акт приймання-передачі природного газу, який фіксує проведення господарської операції.
Вказаним рішенням також встановлено, що: "сторонами були підписані акти приймання-передачі природного газу, за який було здійснено оплату, а тому посилання позивача на повернення майна та сплату боргу є безпідставними та не обґрунтованими".
Об`єднана палата КГС ВС у постанові від 18.06.2021 у справі №910/16898/19 вказала, що преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі, для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Ці правила також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2018 у справі №917/1345/17 (провадження №12-144гс18, пункт 32) дійшла висновку, що преюдиціальне значення у справі надається саме обставинам, установленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють лише обставини, які належали до предмета доказування у відповідній справі, безпосередньо досліджувались і встановлювались у ній судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.
У пункті 7.10 постанови від 01.09.2020 у справі № 907/29/19 (провадження № 12-17гс20) Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що обставини, які підлягають встановленню судом у справі, - це юридичні факти, тобто життєві обставини (дії, події), з якими правом пов`язується виникнення юридичних наслідків. Натомість правова оцінка - це висновок щодо застосування права за певних життєвих обставин. Правова оцінка може полягати, зокрема, у висновках, зроблених у зв`язку з установленими судом життєвими обставинами, про те, чи виникли юридичні наслідки та які саме, чи порушене право особи, чи виконане зобов`язання належним чином відповідно до закону та договору, чи певна поведінка є правомірною або неправомірною, чи додержано стороною вимог закону тощо.
Вказане рішення суду може бути враховано під час розгляду такого спору та слугувати підставою для звільнення учасників процесу від доказування певних обставин з урахуванням передбачених статтею 75 ГПК України правил, зокрема, що преюдиціальне значення надається виключно обставинам, установленим судовими рішеннями, серед яких можна виокремити обставини (факти) того, чи мали місце ці діяння та чи вчинені вони цією особою, а не правовій оцінці таких обставин, яка може полягати, зокрема, у висновках суду про те, чи певна поведінка є правомірною або неправомірною.
Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що відповідно до приписів частини 1 статті 41 та статті 45 ГПК України сторонами у господарському процесі виступають позивач та відповідач. Проте як під час розгляду справи №910/13306/21, так і даної справи №910/9805/22, АТ "НАК "Нафтогаз України" виступає у якості третьої особи та не є стороною у зазначених справах.
Таким чином, проаналізувавши зміст вищезазначених судових рішень у справі №910/13306/21, колегія суддів дійшла до висновку, що в ньому не було встановлено факту належного оформлення між АТ "НАК "Нафтогаз України" (третьою особою) та ТОВ "Управ-дом" актів приймання-передачі природного газу у спірний період обсягом 126,189 тис. куб.м. та відсутнє посилання на необхідні реквізити притаманні первинним документам.
З метою достовірного з`ясування спірної обставини ухвалою суду апеляційної інстанції від 11.01.2024 призначено судове засідання, належним чином повідомлено учасників справи про дату час та місце розгляду апеляційної скарги відповідача, а також зобов`язано АТ "НАК "Нафтогаз України" та ТОВ "Управ-дом" надати, зокрема актів приймання-передачі природного газу за січень 2017 року, лютий 2017 року, березень 2017 року та квітень 2018 року, оформлених між відповідачем та третьою особою на підставі договорів постачання природного газу №1524/1617-ТЕ-41 від 09.09.2016 та №2346/1718-ТЕ-41 від 20.10.2017, а також докази оплати природного газу за січень 2017 року, лютий 2017 року, березень 2017 року та квітень 2018 року, отриманого на підставі зазначених актів та договорів.
Однак у призначене судове засіданні ТОВ "Управ-дом" не з`явилося та вищезазначених доказів не надало.
Крім цього, у своїх письмових поясненнях АТ "НАК "Нафтогаз України" наголосило на тому, що між ним та ТОВ "Управ-дом" не укладалися акти прийому-передачі газу у період з січня по березень 2017 року та у квітні 2018 року обсягом 126,189 тис. куб.м.
Також колегія суддів враховує, що відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.
Відповідно до частин 1, 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
З наведеного вище вбачається, що норми Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" регулюють відносини організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні. Вказані норми передбачають, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які повинні мати певні реквізити.
В той же час, визначальною ознакою господарської операції є те, що за наслідком її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже окрім обставин оформлення первинних документів, значення має наявність або відсутність реального руху такого товару (як-то: обставини здійснення перевезення товару поставленого за спірними накладними, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця, тощо).
У разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити дану обставину іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.11.2019 у справі №905/49/15, від 29.11.2019 у справі №914/2267/18, від 29.01.2020 у справі №916/922/19.
Крім цього, суд апеляційної інстанції зауважує, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України та змінено назву статті 79 ГПК з "достатність доказів" на нову - "вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес новий стандарт доказування "вірогідності доказів".
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.08.2020 у справі №904/2357/20.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц, провадження №14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2021 у справі №904/2104/19, провадження № 12-57гс21).
Покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, задекларований у статті 13 ГПК України, втрачає сенс.
Іншими словами, відсутність у сторін цього судового спору належним чином оформлених первинних документів, які би підтверджували факт поставки товару відповідачу, не усуває обов`язок відповідача заперечувати проти відповідних доводів позивача шляхом надання всіх наявних у нього доказів на спростування кожного заявленого позивачем аргументу.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі №916/3027/21.
Водночас відповідачем не було подано ні первинних доказів (оформлених з АТ "НАК "Нафтогаз України" актів приймання-передачі спірного природного газу), так і жодних інших доказів, а також доказів сплати грошових коштів ні на рахунок АТ "НАК "Нафтогаз України", так і на рахунок будь-якого іншого постачальника природного газу, за отриманий природний газ, як і не надано жодних інших доказів, які б підтверджували реальність здійснення такої господарської операції як постачання природного газу в обсязі 126,189 тис. куб.м у січні-березні 2017 року та квітні 2018 року від АТ "НАК "Нафтогаз України" чи іншого постачальника природного газу.
Отже, отримання ТОВ "Управ-дом" природного газу обсягом 126,189 тис. куб.м у січні-березні 2017 року та квітні 2018 року без поданих постачальником газу (АТ "НАК "Нафтогаз України") номінацій та за відсутності підписаних актів приймання-передачі природного газу з постачальниками, свідчить про здійснення відбору природного газу з газотранспортної системи АТ "Укртрансгаз", тобто з ресурсу останнього.
Таким чином, з урахуванням вставлених судом апеляційної інстанції обставин в аспекті порушених у касаційній скарзі питань, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанцій про наявність підстав для стягнення спірної заборгованості на підставі частини 2 статті 8 Закону №1730-VIII у редакції Закону №1639-ІХ та, відповідно про обґрунтованість позовних вимог в цій частині.
Також у своїй апеляційній скарзі відповідач зазначав про неправильність розрахунку спірної суми боргу.
Як було раніше зазначено, відповідно до частини 2 статті 8 Закону №1730-VIII вартість відібраних без номінацій обсягів природного газу за цінами реалізації природного газу категоріям споживачів, визначеними положеннями про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженими постановами Кабінету Міністрів України на виконання статті 11 Закону України "Про ринок природного газу", чинними протягом періоду таких відборів для відповідних категорій споживачів.
Згідно з частинами 3, 4 вищезазначеного закону обсяги природного газу, зазначені в частині другій цієї статті, визначаються як різниця між обсягами фактично спожитого природного газу на підставі алокацій/звітів операторів газорозподільних систем та обсягами поставленого/придбаного природного газу на підставі договорів купівлі-продажу/постачання природного газу та актів приймання-передачі природного газу за відповідний період споживання. Різниця між вартістю природного газу за ціною компенсації, що визначена частиною другою цієї статті, та фактичною вартістю природного газу, яку відображено в бухгалтерському обліку особи, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, у відповідні періоди відбору природного газу без поданих номінацій, підлягає списанню з обліку особи, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно.
Відповідно до статті 11 Закону України "Про ринок природного газу" Кабінетом Міністрів України було прийнято постанови від 01.10.2015 №758 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)" та від 22.03.2017 №187 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу", згідно з якими АТ "НАК "Нафтогаз України" у спірний період (включно) постачає природний газ виробникам теплової енергії за регульованою ціною (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України) з метою надання послуг з опалення та постачання гарячої води установам, що фінансуються за рахунок державного і місцевих бюджетів, та населенню в розмірі 4942 гривні за 1000 куб. метрів, а для виробництва теплової енергії для релігійних організацій - в розмірі 2471 гривня за 1000 куб. метрів.
Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. 
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 ЦК України).
Відповідно до приписів частини 2 статті 8 Закону №1730-VIII (у редакції Закону №1639-ІХ) така заборгованість має бути компенсована (оплачена) протягом 72 місяців, починаючи з 1 жовтня 2021 року, щомісяця рівними частинами.
Таким чином, загальний розмір заборгованості (за 72 місяці) становить 748 351,25 грн (126,189х4942,00хПДВ), а місячний платіж становить - 10 393,77 грн (748 351,25 грн/72).
Період стягнення у зазначеній справі становить 11 місяців: жовтень 2021 року - вересень 2022 року, а відтак розмір заборгованості становить 114 331,47 грн.
Таким чином, заперечення скаржника щодо неправильності визначення суми заборгованості є необґрунтованими.
При цьому колегія суддів відхиляє заперечення скаржника про невжиття судом першої інстанції перевірки повноважень особи, яка здійснювала розрахунок спірної заборгованості, оскільки такий розрахунок відповідає приписам чинного законодавства та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, а самі розрахунки підписані начальником департаменту комерційної діяльності позивача - Агнетою Куцелім.
Правильність розрахунку вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу за цінами реалізації природного газу по категоріям споживачів, які були чинні протягом періоду таких відборів, також відображена у постанові Касаційного господарського у складі Верховного Суду від 04.05.2023 у cправі №914/1940/22.
Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Нормативне визначення принципу диспозитивності надає право учаснику справи вільно розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина 2 статті 14 ГПК України).
При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (частина 2 статті 237 ГПК України).
Враховуючи межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції та межі позовних вимог, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що розмір заборгованості складає 114 331,44 грн, строк оплати якої настав, а з огляду на відсутність у матеріалах справи доказів її погашення, позов в цій частині підлягає задоволенню.
Також, у зв`язку із несвоєчасною сплатою відповідачем коштів за поставлений товар, позивачем нараховано до стягнення 1 442,03 грн 3% річних та 11 405,79 грн інфляційних втрат за період з 01.11.2021 по 01.09.2022 згідно з наданим останнім розрахунком.
Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) статтею 610 ЦК України кваліфікується як порушення зобов`язання.
Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 ЦК України.
За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц, від 10.04.2018 у справі №910/10156/17.
Грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц, від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц.
Зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відтак, вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі №910/4590/19.
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 роз`яснила, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.
Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.
Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:
- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;
- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.
З огляду на прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, перевіривши надані позивачем розрахунки інфляційних втрат та процентів за відповідний період, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 1 442,03 грн 3% річних та 11 405,79 грн інфляційних втрат, а відтак, вказані позовні вимоги також підлягають задоволенню повністю.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. 
Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно зі статтею 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
З огляду на встановлені обставини справи та наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволенні позовних вимог.
Доводи апелянта про неправильне встановлення судом першої інстанції обставини, що мають значення для справи, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, а наявні в матеріалах справи докази свідчать про обґрунтованість викладених в оскаржуваному рішенні висновків суду.
При цьому, колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судом апеляційної інстанції, інші доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не беруться до уваги, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.
Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 24.08.2023 у справі №910/9805/22 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга ТОВ "Управ-дом" має бути залишена без задоволення.
Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 ГПК України, покладається на апелянта.
Керуючись статтями 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Управ-дом" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.08.2023 у справі №910/9805/22 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.08.2023 у справі №910/9805/22 залишити без змін.
3. Матеріали справи №910/9805/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Повний текст постанови складено 14.02.2024.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені статтями 287-289 ГПК України.

Головуючий суддя                                                                      А.О. Мальченко 

Судді                                                                                Г.А. Кравчук

                                                                                О.В. Агрикова