ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/4099/23  Номер провадження 22-ц/814/1333/24	Головуючий у 1-й інстанції Савченко Л.І.  Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 лютого 2024 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючої судді Прядкіної О.В., 
суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І., 
секретаря: Ракович Д.Г.,
за участі: представників відповідача адвокатів Сліпченка Ю.А., Брюховецького О.В., 
розглянувши в м.Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спільним майна подружжя та поділ спільного майна подружжя
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на ухвалу Октябрського районного суду м.Полтави від 24 листопада 2023 року, прийнятої під головуванням судді Савченко Л.І. в м.Полтаві, зі складанням повного тексту 29 листопада 2023 року,-
в с т а н о в и в :
11 травня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Октябрського районного суду м.Полтави з даним позовом, ухвалою суду від 15 травня 2023 року позивачу наданий строк на усунення недоліків та позовна заява залишена без руху.
Ухвалою цього суду від 26 червня 2023 року відкрито провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спільним майна подружжя та поділ спільного майна подружжя за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 22 вересня 2023 року (т.1, а.с.110).
22 вересня 2023 року ОСОБА_2 подав до суду заяву про зловживання позивачем процесуальними правами.
Вказував, що 11 травня 2023 року ОСОБА_1 подала до суду два позови до одного й того ж відповідача і з тим самим предметом та з однакових підстав.
ОСОБА_2 стверджував, що позивачем ОСОБА_1 було подано два позови до одного й того ж відповідача з метою маніпуляції автоматизованим розподілом справ між суддями та бажанням розподілу справи на вибраного позивачем суддю, а тому просив залишити її позов без розгляду та з посиланням положення ст.ст.44, 148 ЦПК України застосувати до ОСОБА_1 захід процесуального примусу у виді штрафу.
Відповідно до ухвали Октябрського районного суду м.Полтави від 30 травня 2023 року у справі № 554/4098/23 задоволено заяву ОСОБА_1 про повернення їй позову до ОСОБА_2 .
Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 24 листопада 2023 року заяву ОСОБА_2 задоволено частково.
Визнано зловживанням процесуальними правами подання ОСОБА_1 двох позовів до одного й того самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.
Застосовано до позивача ОСОБА_1 захід процесуального примусу у виді штрафу.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави штраф у сумі 1 (одного) розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн.
В іншій частині заявленого клопотання – відмовлено.
Ухвалу оскаржено  ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі, посилаючись на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення, на її думку, помилкової ухвали, просить скасувати оскаржувану ухвалу в частині задоволення клопотання відповідача ОСОБА_2 , ухваливши постанову про відмову в його задоволенні.
Вказує, що їй не відомо з яких причин позов було зареєстровано двічі, стверджує, що не вчиняла жодних умисних дій, які судом першої інстанції розцінені як зловживання процесуальними правами.
Зазначає, що в день реєстрації позову до канцелярії суду не заходила, що підтверджується відсутністю факту реєстрації її, як відвідувача суду, про що надана відповідь територіального управління служби судової охорони у Полтавській області.
Стверджує, що подання одного єдиного позову з додатками відбулось через скриньку, розміщену в фойє суду перед постом служби судової охорони, тому позивач фізично не могла вчинити дії з реєстрації (один за одним) двох окремих позовів. Вважає, що саме канцелярією суду було помилково зареєстровано примірник позову, який був покладений позивачем задля проставлення на ньому відмітки про реєстрацію позовної заяви як окрему позовну заяву.
При цьому, суд, не встановивши особу, через дії якої стало задвоєння реєстрації позову вдався до припущення, яке на доказах не грунтується, а саме про те, що позови могли бути подані в іншій спосіб, ніж зазначений позивачем, а саме іншою особою особисто до канцелярії суду.
Не встановлено судом також умисні дії позивача, які б давали підстави стверджувати про зловживання процесуальними правами, адже вона до приміщення канцелярії суду не заходила, а поклала примірники позовної заяви до скриньки для кореспонденції.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вважає її необгрунтованою та просить залишити оскаржувану ухвалу без змін. 
Апеляційний розгляд справи колегія суддів вважає за можливе провести у відповідності до  ч.2 ст.372 ЦПК України у відсутність позивача, представник якої належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання.
За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з вимогами ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У справі, що переглядається встановлено, що  ОСОБА_1  11 травня 2023 року звернулась до Октябрського районного суду м.Полтави з даним позовом ( вх. № 31455), провадження по якому відкрито ухвалою цього суду від 26 червня 2023 року.
В цей же день  ОСОБА_1  до    Октябрського районного суду м.Полтави поданий аналогічний позов між тими ж самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, який зареєстрований 11 травня 2023 року за вх. № 31452 (справа № 554/4098/23) (суддя Голдьник Л.В.).
За заявою позивача від 12 травня 2023 року у справі 554/4098/23 про повернення позовної заяви ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 30 травня 2023 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу ( т.1,а.с.244-264).
Визнаючи дії позивача зловживанням процесуальними правами, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 подано дві позовні заяви до одного й того самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав, один з яких наступного дня вона просила повернути, а тому суд вважав, що метою таких дій є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.
Колегія суддів погоджується з даним висновком, виходячи з того, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).
Колегія суддів враховує, що цивільний процесуальний обов`язок сторони - це належна поведінка сторони в цивільному судочинстві, що вимагається та забезпечується процесуальним законом, а також кореспондує суб`єктивному процесуальному праву суду.
У постанові Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі № 910/1873/17 визначено, що принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право.
Аналіз частини другої статті 13 ЦК України дає підстави для висновку, що недобросовісна поведінка особи, яка полягає у вчиненні дій, які можуть у майбутньому порушити права інших осіб, є формою зловживання правом.
Формулювання «зловживання правом» необхідно розуміти, як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права, «injuria». Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права.
Термін «зловживання правом» свідчить про те, що ця категорія стосується саме здійснення суб`єктивних цивільних прав, а не виконання обов`язків. Обов`язковою умовою кваліфікації дій особи як зловживання правом є встановлення факту вчинення дій, спрямованих на здійснення належного відповідній особі суб`єктивного цивільного права.
Правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - винесення законного та обґрунтованого рішення, а також створення особам, що беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав, а також прав та інтересів інших осіб. У разі ж коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не з цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, для затягування розгляду, для створення перешкод опоненту) вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто зловживає ним (схожі висновки викладено Верховним Судом у постанові від 12 серпня 2019 року у справі № 905/945/18 та у постанові від 16 жовтня 2019 року у справі № 906/936/18).
У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував про обов`язок національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (справа «Шульга проти України», пункт 28, справа від 02 грудня 2010 року) і запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі є завданням саме державних органів (справа «Мусієнко проти України», пункт 24, рішення від 20 січня 2011 року).
Європейський суд з прав людини вказував, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії від 07 липня 1989 року).
Неможливість суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа «Смірнова проти України» рішення від 08 листопада 2005 року, справа «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. Fгапсе, рішення від 27 квітня 2000 року). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (справа «Красношапка проти України» рішення  від 30 листопада 2006 року).
Так, із змісту заяви ОСОБА_1 від 12 травня 2023 року про визнання позовної заяви неподаною та повернення позову у справі № 554/4098/23вбачається, що заявником конкретно зазначалось що нею 11 травня 2023 року  подана до Октябрського районного суду м.Полтави позовна заява до відповідача  ОСОБА_2 про поділ майна подружжя і їй з інтернет ресурсу «Судова влада України» стало відомо про здійснення авторозподілу даного позову та присвоєння справі номеру. З посиланням на відповідні норми ЦПК ( ч.1 ст.43, п.3 ч.4 ст.185), що регулює право позивача на повернення позову у цивільній справі просила визнати позовну заяву у даній справі неподаною та повернути (т.1, а.с.262).
Жодних посилань на помилковість подання примірнику позову, про що йдеться в апеляційній скарзі, заявником 12 травня 2023 року не зазначалось, що обгрунтовано дало підстави суду першої інстанції стверджувати про зловживанням процесуальними правами ОСОБА_1 , так як нею подано   дві позовні заяви. 
Отже, бездоказовими є посилання в апеляційній скарзі на те, що канцелярією суду було помилково зареєстровано примірник позову, який був покладений позивачем задля проставлення на ньому відмітки про реєстрацію позовної заяви як окрему позовну заяву.
Твердження в скарзі про те, що суд, ‘ не встановив особу, через дії якої стало задвоєння реєстрації позову’ колегія суддів оцінює з огляду на положення ст.ст.12,81 ЦПК України та констатує відсутність з боку ОСОБА_1 належних доказів на підтвердження будь-яких помилкових дій канцелярії суду при здійсненні реєстрації її позовної заяви у справі № 554/4098/23.
Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина перша та друга статті 2 ЦПК України).
У пункті 11 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачено, що неприпустимість зловживання процесуальними правами є основними засадами (принципами) цивільного судочинства.
Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
За змістом статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.
Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.
Відповідно до вимог статті 143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.
Пунктом 2 частини першої статті 148 ЦПК України передбачено, що суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.
У даній справі суд першої інстанції дав вірну оцінку діям позивача, визнавши зловживанням процесуальними правами подання ОСОБА_1 двох позовів до одного й того самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями та обгрунтовано застосував до неї захід процесуального примусу у виді штрафу.
Доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.
Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
           Отже, оскаржувану ухвалу суду першої  інстанції  слід залишити без змін. Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Октябрського районного суду м.Полтави від 24 листопада 2023 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складено 14.02.2024 року.

Головуюча суддя                                                                 О.В. Прядкіна
Судді:                                                                                 С.Б. Бутенко
                                                                                                                       О.І. Обідіна