РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2024 року 
м. Рівне

Справа № 569/6616/23
Провадження № 22-ц/4815/146/24

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   
судді доповідача – Шимківа С.С.,
суддів: –   Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
третя особа, без самостійних вимог 
на предмет спору: – відділ державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 31 жовтня 2023 року (ухвалене у складі судді Харечка С.П., повний текст рішення суду виготовлено 03 листопада 2023 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа без самостійних вимог на предмет спору: відділ державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, -

       в с т а н о в и в :

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору: відділ державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про звільнення від сплати заборгованості за аліментами.
Позов мотивований тим, що 16 вересня 2005 року між позивачем ним та ОСОБА_2 було укладено шлюб, від якого мають сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Рівненського міського суду від 28.10.2021 року по справі №569/16692/21 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 16 вересня 2005 року було розірвано.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня пред`явлення позову до суду 13 серпня 2021 року і до досягнення сином повноліття. 
14.12.2021 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №569/16692/21 від 07.12.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 . 
В 2022 році йому було діагностовано тяжке хронічне прогресуюче захворювання нецукровий діабет (важка форма). Ця хвороба характеризується розвитком серйозних ускладнень, що потребують дорогого лікування, є однією з основних причин передчасної смертності. Це дуже рідкісне захворювання, тому остаточному його діагностуванню передували місяці дороговартісних обстежень, що в свою чергу позбавило його можливості працювати та відповідно сплачувати аліменти. 
03.02.2023 року позивачу було призначено III групу інвалідності. 
Також зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер його батько - ОСОБА_5 , організація його поховання в повному обсязі лягла на нього та знову потягла значних фінансових затрат. 
Як результат, у нього виникла заборгованість зі сплати аліментів в сумі 28007,12 грн. Зазначає, що він в жодному випадку не ухилявся від сплати аліментів та платив їх при наявності коштів, що в свою чергу підтверджується як квитанціями сплату аліментів так і розрахунком заборгованості зі сплати аліментів. 
Просив суд звільнити його від сплати заборгованості за аліментами в розмірі 28007,12 грн, станом на 31.12.2022 року, за виконавчим листом № 569/16692/21 від 07.12.2021 року, виданим Рівненським міським судом Рівненської області.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 31 жовтня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа без самостійних вимог на предмет спору: відділ державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про звільнення від сплати заборгованості за аліментами відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що суд виходячи з інтересів дитини, повинен дотриматися балансу права платника аліментів на звільнення від сплати заборгованості за аліментами та права дітей на утримання з боку батька. Позивач не був позбавлений можливості сплачувати аліменти в розмірі встановленому судом або звернутись до суду для вирішення спору щодо зменшення розміру аліментів.
Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі зазначає, що заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 28007,12 грн утворилася внаслідок його захворювання на нецукровий діабет важкої форми, що позбавило його можливості працювати та, відповідно, сплачувати аліменти.
Заборгованість утворилася за період з 13.08.2021 року по 31.12.2022 року, оскільки з серпня по грудень він не міг працювати через перебування на лікуванні.
Джерелом для його існування у вказаний період були його кредитні кошти.
Наголошує, що просить звільнити його від сплати аліментів в сумі 28007,12 грн, що утворилася станом на 31.12.2022 року, тобто за період коли йому діагностували хворобу і визначали шляхи її лікування.
Поточні платежі на утримання сина він сплачує в повному обсязі та не відмовляється від утримання дитини.
Просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення позову.
09 січня 2024 року представник ОСОБА_2 – ОСОБА_6 подала відзив на апеляційну скаргу, у якому покликається на законність рішення суду.
Вказує, що обов`язок батьків утримувати дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві.
Розглядаючи дану цивільну справу, суд першої інстанції виходив з інтересів, в першу чергу дитини та повинен дотримуватися балансу права платника аліментів на звільнення його від сплати заборгованості за аліментами та права дітей на утримання з боку батька.
Апелянтом не надано доказів неможливості працювати.
Аліменти присуджено у 2021 році, заборгованість накопичувалася саме з 13 серпня 2021 року по 31.12.2022 року. З серпня 2021 року по грудень 2022 року він мав можливість працювати та сплачувати аліменти.
Посилання позивача на наявність ІІІ групи інвалідності не мають істотного значення для справи, оскільки позивач може працювати.
Просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги та стягнути з позивача 1500 грн витрат на правову допомогу адвоката.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги задоволення, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що на виконані у відділі ДВС у місті Рівному Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) знаходиться виконавче провадження №67878479 від 14.12.2021р. з примусового виконання виконавчого листа № 569/16692/21, виданого Рівненським міським судом Рівненської області 07.12.2021 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня пред`явлення позову до суду - 13 серпня 2021 року і до досягнення сином повноліття.
Згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів по виконавчому листу 569/16692/21 від 07.12.2021 року, складеного старшим державним виконавцем Володимиром Адамчо, заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів на користь ОСОБА_2 (станом на 31.12.022р.) за період з 13.08.2021 по 31.12.2022 року становить 28007,12 грн.
Відповідно довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з 27.01.2023 року є інвалідом ІІІ групи, загальне захворювання, інвалідність встановлено до лютого 2024 р. В п. 12 "Висновок про умови та характер праці" зазначено, що позивач може працювати за обраним фахом.
Згідно епікризу №3632, №903 та №2690, вбачається, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 періодично знаходився на лікуванні (в період з 05.10.2022р. по 12.10.2022р., з 05.09.2022р. по 19.09.2022р., з 03.08.2022р. по 11.08.2022р.).
За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.
Згідно з частиною другою статті 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами у разі, якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення.
Вищевказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, що висловлена ним у Постановах від 26 грудня 2019 року у справа № 219/6287/17 (№ 61-2278св18), від 18 січня 2018 року по справі №706/136/16-ц, від 25 червня 2018 року у справі №753/23672/16-ц
Суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів встановив, що ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів на підтвердження наявності будь-яких передбачених частиною другою статті 197 СК України обставин, що мають істотне значення та могли б слугувати підставою для звільнення від сплати заборгованості з аліментів, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Посилання позивача на факти періодичного перебування на лікуванні, наявність встановленої в 2023 року інвалідності не є тими обставинами, що підтверджують суттєву зміну матеріального становища, що давало б підстави для звільнення від сплати заборгованості по аліментам.
Позивач не був позбавлений можливості сплачувати аліменти в розмірі встановленому судом або звернутись до суду для вирішення спору щодо зменшення розміру аліментів.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.
Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить суд стягнути з позивача ОСОБА_1 понесені нею витрати на правову допомогу у розмірі 1500 грн.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України)
3) Розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення.
Наведене правове обґрунтування надає можливість суду ефективно захистити порушені права заявника, забезпечити реалізацію принципу цивільного судочинства – відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, але у порядку, передбаченому законом.  
Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18).
ОСОБА_2 не долучено до відзиву на апеляційну скаргу документів, які свідчать про оплату нею гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо), а також розрахунок таких витрат та акт виконаних робіт, які б дали змогу суду встановити обсяг виконаних робіт та їх відповідність умовам укладеної угоди про правничу допомогу, що є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Оскільки доказів, які б підтверджували розмір понесених ОСОБА_2 витрат на правову допомогу останньою не подано, а судом не встановлено, у зв`язку з чим апеляційний суд відмовляє у стягненні з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 31 жовтня 2023 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Шимків С.С.

Судді: Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.