ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

25 січня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 160/17228/23	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Бишевської Н.А. (доповідач),
                               суддів:  Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,     
розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпро 
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2023 року
у справі № 160/17228/23
за позовом ОСОБА_1 
до Військової частини НОМЕР_1 
про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не визначення позивачу в період з 01.05.2020 року по 02.05.2023 року розміру посадового окладу та окладу за військовим званням із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 року, 01.01.2021 року, 01.01.2022 року, 01.01.2023 року, відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 30.08.2017 року №704;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити позивачу перерахунок та виплату всіх проведених виплат грошового забезпечення (основних, додаткових та одноразових виплат грошового забезпечення) за період з 01.05.2020 року по 02.05.2023 року, з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 року, 01.01.2021 року, 01.01.2022 року, 01.01.2023 року та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти, з урахуванням виплачених сум.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2023 року у справі № 160/17228/23 адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії – задоволено. 
Судом зазначено, що після набрання законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року по справі №826/6453/18, з урахуванням приписів пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1774, у випадку підвищення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оклади військовослужбовців повинні перераховуватись станом на 01 січня кожного календарного року. Судом встановлено, що позивачу в період з 01 травня 2020 року по 02 травня 2023 року посадовий оклад обчислювався виходячи з розміру посадового окладу у розмірі, без множення тарифного коефіцієнту за тарифною сіткою (додаток №1 до постанови Кабінету Міністрів України №704) на прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановленого на 01 січня календарного року (пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України №704). Також, судом досліджено, що позивачу в період з 01 травня 2020 року по 02 травня 2023 року оклад за військовим званням «молодший лейтенант» та «старший лейтенант» обчислювався виходячи з розміру окладу, без множення тарифного коефіцієнту (додаток №14 до постанови №704) на прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановленого на 01 січня календарного року (пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України №704). На підставі вищевикладеного, з метою ефективного захисту прав позивача, суд вважав за необхідне відновити порушене право позивача в спосіб визнання протиправними дій відповідача, щодо полягають у відмові позивачу в здійсненні перерахунку та виплаті грошового забезпечення за період з 01 травня 2020 року по 02 травня 2023 року, з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 року, 01.01.2021 року, 01.01.2022 року, 01.01.2023 року та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти, і як наслідок, зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення, за період з 01 травня 2020 року по 02 травня 2023 року, з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 року, 01.01.2021 року, 01.01.2022 року, 01.01.2023 року та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти, які визначені в додатках до постанови Кабінету Міністрів України №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", з урахуванням раніше виплачених сум.
Не погодившись з рішенням суду, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, згідно якої   просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2023 року у справі № 160/17228/23, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Скаржник вказує, що додатки 1 і 14 до постанови КМУ №704 затверджені 30.08.2017 року, пункт 4 цієї постанови змінено 21.02.2018 року на підставі постанови КМУ №103, а отже пріоритетним в цьому випадку є положення саме пункту 4 постанови КМУ №704. Зазначає, що у нього відсутні правові підстави для перерахунку розміру посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом множення 50% розміру мінімальної заробітної плати, відповідного календарного року, та множенням даного показника на відповідні тарифні коефіцієнти, оскільки норма п.3 розділу ІІ Закону №1774 не втратила чинності і має вище силу за положення пункту 4 Постанови №704, у редакції постанови №103, а також додатків 1,12,13,14 постанови №704.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ст. 311 КАС України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вбачає підстави для часткового задоволення апеляційної скарги, та зазначає:
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивач з 01 травня 2020 року по 02 травня 2023 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №98 від 04 травня 2020 року, визначено:
Солдата ОСОБА_1 , призначеного наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 17 квітня 2020 року №40-РС Оператором - планшетистом взводу управління батареї управління та радіолокаційної розвідки зенітного ракетного полку військової частини НОМЕР_1 , який прибув для подальшого проходження військової служби з військової частини НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 , з 01 травня 2020 року зарахувати до списків особового складу військової частини, на грошове та речове забезпечення, з 05 травня 2020 року на продовольче забезпечення за нормою №1 (обіди).
Вважати таким, що з 01 травня 2020 року справи та посаду оператора - планшетиста взводу управління батареї управління та радіолокаційної розвідки 1 зенітного ракетного дивізіону прийняв і приступив до тимчасового виконання службових обов`язків за вакантною посадою з посадовим окладом 2730 (дві тисячі сімсот тридцять) гривень на місяць, ВОС-600543А. шпк "солдат".
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №118 від 24 травня 2022 року, визначено:
Молодшого лейтенанта ОСОБА_1 , головного сержанта - командира відділення взводу управління батареї управління та радіолокаційної розвідки 1 зенітного ракетного дивізіону.
Призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 24 травня 2022 року №162 Старшим помічником начальника відділення персоналу штабу вважати, що справи та посаду, яку обіймав 24 травня 2022 року здав та з 24 травня 2022 року прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою старшого помічника начальника відділення персоналу штабу з посадовим окладом 4230 (чотири тисячі двісті тридцять) гривень на місяць. ВОС-2905003. шпк «капітан».
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", Порядку виплатити грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 року №260 рішення Міністра оборони України №248/9240 від 28.12.20218 року, виплачувати з 24 травня 2022 року:
надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65% до посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років у залежності від складання та важливості виконуваних обов`язків;
щомісячну премію відповідно до їх особистого внеску у загальні результати служби у розмірі 159 % посадового окладу.
Підстава: витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 24.05.2022 року № 162, рапорт молодшого лейтенанта ОСОБА_1 .
06 червня 2023 року позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою вих.№1027, в якій просив: здійснити перерахунок та виплату всіх видів грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу за військовим званням, виходячи із прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2020 року, 01.01.2021 року, 01.01.2022 року, 01.01.2023 року.
Листом командира військової частини НОМЕР_1 №1723 від 29 червня 2023 року позивача повідомлено, що правових підстав для перерахунку грошового забезпечення за займаною посадою у військової частини немає, посилаючись на постанову №704 від 30 серпня 2017 року "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб".
Так, пунктом 4 постанови встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу,  визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно додатку 1,14.
Правових підстав для перерахунку грошового забезпечення позивача за займаною посадою у військової частини немає.
Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача щодо не визначення йому в період з 01.01.2020 року по 02.05.2023 року розміру посадового окладу та окладу за військовим званням із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 року, 01.01.2021 року, 01.01.2022 року, 01.01.2023 року, відповідно до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704, звернувся до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Щодо строку звернення з позовом до суду.
Так, предметом спору у цій справі є зобов`язання відповідача виплатити грошове забезпечення у належному розмірі. Грошове забезпечення військовослужбовця є видом оплати праці (служби). У свою чергу, строки звернення до суду про стягнення заробітної плати (грошового забезпечення) встановлені КЗпП України.
Відповідач, зазначаючи про пропуск позивачем строку звернення до суду вказує на приписи ч.5 ст.122 КАС України, згідно яких для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Водночас, положенням ст.233 КЗпП України (в редакції з 19.07.2022), передбачено те, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення, працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
Згідно приписів ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
Зі змісту наявної в матеріалах справи довідки військової частини НОМЕР_1 №639 від 30.06.2023 року вбачається, що позивач проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 по 02.05.2023 року. Відповідачем не заперечується, що позивач виключений з усіх видів забезпечення військової частини з 02.05.2023 року.
Колегією суддів встановлено, що із позовом до суду позивач звернувся у липні 2023 року, тобто в межах тримісячного строку, який передбачено приписами ст. 233 КЗпП України. 
Таким чином, аргументи скаржника про пропуск позивачем строку звернення із цим позовом до суду, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними.
Щодо права позивача на визначення грошового забезпечення, виходячи із прожиткового мінімуму станом на 01 січня календарного року.
Частиною четвертою статті 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Постановою Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704 встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Так, відповідно до пункту 4 Постанови №704 у редакції, що була чинною до 24 лютого 2018 року, розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
У свою чергу додатки 1, 12, 13, 14 до пункту 4 Постанови №704 також містять примітки, у яких в якості розрахункової величини зазначений розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року).
З 24 лютого 2018 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі - Постанова № 103), якою пункт 4 Постанови № 704 викладено в новій редакції, яка передбачає, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
Отже, з 24 лютого 2018 року  змінено розрахункову величину, з якої обчислюються розміри посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями, а саме - замість «розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року)» передбачено використання «розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року».
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18   визнано протиправним та нечинним п. 6 Постанови № 103, яким п. 4 Постанови № 704 викладений у новій редакції.
Отже, з 29.01.2020, тобто з дня набрання законної сили рішенням у справі №826/6453/18, пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України № 103 втратив чинність, та   відновлена дія пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України №704 у первісній редакції, тобто в редакції, що передбачає визначення посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.
Застосування цих нормативних актів у подібних правовідносинах вже було предметом розгляду у Верховному Суді. Зокрема, у постанові від 02.08.2022 у справі №440/6017/21 Верховний Суд дійшов наступних висновків:
21.02.2018 Кабінет Міністрів України ухвалив постанову № 103, пунктом 6 якої внесено зміни до постанов Кабінету Міністрів України, що додаються. Зокрема, у постанові № 704 пункт 4 викладено в такій редакції: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».
Тобто, на момент набрання чинності постановою № 704 (01.03.2018) пункт 4 було викладено в редакції змін, викладених згідно із пунктом 6 постанови № 103, а саме: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».
Отже, станом на 01.03.2018 пункт 4 Постанови № 704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року.
При цьому, пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України від 23.11.2018 № 2629-VIII «Про Державний бюджет України на 2019 рік»   установлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року.
У свою чергу, Закон України від 14.11.2019 № 294-IX «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (далі - Закон № 294-IX) застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2018 року на 2020 рік,   не містить.
Тобто, положення пункту 4 постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів, розрахованих згідно з постановою № 704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року до 01.01.2020 - набрання чинності Законом № 294-IX не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили.
Відповідно до статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Отже, з огляду на визначені в частині третій статті 7 КАС України правила, а також враховуючи, що починаючи з 01.01.2020 положення пункту 4 постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, то положення постанови КМУ №704 підлягають застосуванню в частині, які не суперечать Законам про Державний бюджет.
Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом у справі №440/6017/21 (постанова від 02.08.2022).
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у позивача права на визначення розміру грошового забезпечення, виходячи із показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом станом на 01 січня календарного року.
Разом з тим, апеляційний суд враховує, що Закон України від 14.11.2019 № 294-IX «Про Державний бюджет України на 2020 рік» визначав лише розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не містив застережень щодо застосування такої розрахункової величини. 
Натомість вже Закони України від 15.12.2020 №1082-IX «Про Державний бюджет України на 2021 рік», від 02.12.2021 №1928-IX «Про Державний бюджет України на 2022 рік», від 03.11.2022 №2710-IX «Про Державний бюджет України на 2023 рік» у статті 7 містять застереження щодо розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівникам інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, який з 1 січня визначений у розмірі 2102 гривні.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що грошове забезпечення позивача має обчислюватися з урахуванням положень ст.7 вказаних Законів про Державний бюджет, якою визначено сталу величину прожиткового мінімуму, який застосовується при визначенні посадових окладів.
Відтак, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для визнання протиправними дій відповідача, що полягають у відмові позивачу в здійсненні перерахунку та виплаті грошового забезпечення за період з 01 січня 2021 року по 02 травня 2023 року, з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи із прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021 року, 01.01.2022 року, 01.01.2023 року та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти, та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення позивачу за період з 01 січня 2021 року по 02 травня 2023 року, з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021 року, 01.01.2022 року, 01.01.2023 року та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти, які визначені в додатках до постанови Кабінету Міністрів України №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", з урахуванням раніше виплачених сум.
Натомість, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вищезазначених вимог.
Відповідно до положень статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 317, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1   – задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2023 року у справі №160/17228/23 – скасувати в частині задоволених позовних вимог про визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 , що полягають у відмові ОСОБА_1 в здійсненні перерахунку та виплаті грошового забезпечення за період з 01 січня 2021 року по 02 травня 2023 року, з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи із прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021 року, 01.01.2022 року, 01.01.2023 року та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти, зобов`язання військової частини НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 січня 2021 року по 02 травня 2023 року, з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021 року, 01.01.2022 року, 01.01.2023 року та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти, які визначені в додатках до постанови Кабінету Міністрів України №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", з урахуванням раніше виплачених сум.
Прийняти нову постанову, якою у задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2023 року у справі №160/17228/23 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в порядку та строки передбачені ст.ст.328,329 КАС України. 
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко