ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/954/24 Справа № 205/436/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Терещенко Т. П. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2024 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Єлізаренко І.А.
суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.,
за участю секретаря Попенко Ю.К.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И Л А :

       У січні 2022 року  ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, поділ майна подружжя.
       В обґрунтування позовних вимог, які уточнювалися в ході судового розгляду справи, ОСОБА_2 посилалася на те, що з 07 вересня 2019 року вона з відповідачем перебувала у шлюбі, від шлюбу дітей вони не мають. Зазначає, що їх спільне життя як чоловіка та жінки вони розпочали ще у листопаді 2008 року і фактично, з того часу вони проживали однією сім`єю, як чоловік і жінка, але без реєстрації шлюбу, та весь цей час вони були об`єднані спільним побутом, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет. Вказує, що з 14 червня 2021 року вони з відповідачем повністю припинили сімейні відносини, перестали спільно проживати та вести спільне господарство, припинили вести спільний сімейний бюджет, і фактично їх сім`я припинила своє існування та розпалася. Зазначає, що рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 листопада 2021 року шлюб між ними шлюб розірвано. Вказує, що під час фактичних подружніх стосунків вони з відповідачем у лютому 2018 року за спільні сімейні кошти придбали у спільну сумісну власність автомобіль “Mercedes-Benz”, модель 817, 1999 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , право власності на який було зареєстроване за відповідачем, але після припинення подружніх стосунків, відповідач заперечує будь-які її права на зазначене майно і доходи отримані від його використання у господарській діяльності відповідача, оскільки майно, яке було набуте ними за спільні кошти та в результаті спільної праці, а через те, що шлюб між ними не був зареєстрований на момент укладання правочину купівлі-продажу відповідач вважає спірний автомобіль його особистою приватною власністю і не дозволяє їй користуватися ним, та не забезпечує жодного доступу до цього майна. Позивач посилається на те, що відповідач був зареєстрований як фізична особа-підприємець 22 березня 2019 року і з того часу провадить господарську діяльність, з якої він отримував дохід, та чистий прибуток з якого категорично відмовляється з нею розподіляти, і господарська діяльність відповідача нерозривно пов`язана з використанням належного ним на праві спільної сумісної власності автомобіля. Зазначає, що факт їх з відповідачем проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з листопада 2008 року до 07 вересня 2019 року підтверджується численними сімейними фотознімками та свідками. Також позивач вважає, що відповідач повинен сплатити на її користь половину від отриманого ним в результаті провадження господарської діяльності чистого прибутку за період з якого було припинено подружні стосунки до лютого 2023 року, а саме 946 465 грн. 80 коп., оскільки він отримав цей дохід від використання їх спільного автомобіля у своїй господарській діяльності з комерційного перевезення вантажів. На підставі викладеного ОСОБА_2 просила суд встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у період з листопада 2008 року по 07 вересня 2019 року; визнати автомобіль “Mercedes-Benz”, модель 817, 1999 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , та в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобіля, стягнути з ОСОБА_1 на її користь половину від отриманого відповідачем в результаті провадження господарської діяльності чистого прибутку за період з липня 2021 року по лютий 2023 року включно у загальному розмірі 946 465 грн. 80 коп., а також стягнути з ОСОБА_1 на її користь судові витрати у справі. 
       Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у період з листопада 2008 року по 07 вересня 2019 року. Визнано об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 автомобіль марки “Mercedes-Benz”, модель 817, рік випуску 1999, державний номерний знак НОМЕР_1 . В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини автомобіля марки “Mercedes-Benz”, модель 817, рік випуску 1999, державний номерний знак НОМЕР_1 . В іншій частині позовних вимог – відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені та документально підтверджені судові витрати у справі у вигляді судового збору в розмірі 2152 грн. 75 коп. Повернуто ОСОБА_2 з Державного Бюджету України 50% судового збору за позовну вимогу немайнового характеру, сплаченого при поданні позову у розмірі 496 грн. 20 коп.
       В апеляційній скарзі  ОСОБА_1   просить рішення суду від 18 квітня 2023 року скасувати в частині визнання об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 автомобіль марки “Mercedes-Benz”, модель 817, рік випуску 1999, державний номерний знак НОМЕР_1 та в порядку поділу спільного майна подружжя визнання за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини автомобіля марки “Mercedes-Benz”, модель 817, рік випуску 1999, державний номерний знак НОМЕР_1 та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_2 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. 
       В іншій частині рішення суду не оскаржується.
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Звернувшись до суду із вказаним позовом,  ОСОБА_2 , зокрема, просила суд визнати автомобіль “Mercedes-Benz”, модель 817, 1999 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , та в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобіля, посилаючись на те, що 07 вересня 2019 року по 18 листопада 2021 року вона з відповідачем перебувала у шлюбі. Зазначає, що їх спільне життя як чоловіка та жінки вони розпочали ще у листопаді 2008 року і фактично, з того часу вони проживали однією сім`єю, як чоловік і жінка, але без реєстрації шлюбу, та весь цей час вони були об`єднані спільним побутом, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет. Вказує, що під час фактичних подружніх стосунків вони з відповідачем у лютому 2018 року за спільні сімейні кошти придбали у спільну сумісну власність автомобіль “Mercedes-Benz”, модель 817, 1999 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , право власності на який було зареєстроване за відповідачем. 
       Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 у цій частині, суд першої інстанції посилався на їх доведеність та обґрунтованість, визнавши об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 автомобіль марки “Mercedes-Benz”, модель 817, рік випуску 1999, державний номерний знак НОМЕР_1 та в порядку поділу спільного майна подружжя визнавши за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини автомобіля марки “Mercedes-Benz”, модель 817, рік випуску 1999, державний номерний знак НОМЕР_1 .
Однак повністю погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них за неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду в оскарженій частині та ухвалення нового рішення у цій частині.
       За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.
       Згідно з вимогами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
       Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
       Згідно з вимогами ч.3 ст. 65 СК України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.         Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.
       Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
       Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
       У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч. 3 ст. 372 ЦК України).
       Згідно з вимогами ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
       Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
       Частиною 1 ст.57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.
       Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
       Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17.
       Пунктом 2 ч. 1 ст. 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.
       Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 57 СК України - особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
       Таким чином, позивачеві достатньо підтвердити, що спірний об`єкт набутий під час шлюбу, і тоді вже тягар доказування покладається на відповідача, який повинен доводити, що цей об`єкт не є спільною сумісною власністю подружжя. 
       Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
       Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).
       У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.
       Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.
Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
       Відповідно до положень ст. ст.69, 70 СК дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
       У справі встановлено, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали однією сім”єю без реєстрації шлюбу з листопада 2008 року до 07 вересня 2019 року, що визнається сторонами у справі.
       07 вересня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб (т. 1 а. с. 17).
       Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2021 року шлюб між сторонами було розірвано (т.2 а.с. 88, 89).
       Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , з 27 лютого 2018 року власником транспортного засобу з державним номерним знаком НОМЕР_1 є ОСОБА_1 (т.1 а. с. 20).
       З витягу з Єдиного державного реєстру МВС вбачається, що за ОСОБА_1 зареєстровано транспортний засіб “Mercedes-Benz”, модель 817, рік випуску 1999 (т. 1 а. с. 86-89).
       Отже, автомобіль “Mercedes-Benz”, модель 817, рік випуску 1999 року було придбано ОСОБА_1 27 лютого 2018 року, тобто у період спільного проживання з позивачем ОСОБА_2 однією сім”єю без реєстрації шлюбу.
       Звернувшись до суду із позовними вимогами про визнання вищевказаного транспортного засобу об`єктом спільної сумісної власності подружжя, ОСОБА_2 вказувала, що спірний автомобіль було придбано в період їх спільного проживання як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.
       Відповідач ОСОБА_1 не заперечує факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з позивачем у вказаний період часу - з листопада 2008 року до 07 вересня 2019 року, однак зазначав про те, що спірний автомобіль був придбаний саме за його особисті кошти.
       Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
       Слід зазначити, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження придбання спірного автомобіля у період спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з позивачем саме за особисті кошти відповідача ОСОБА_1 матеріали справи не містять, та відповідачем ОСОБА_1 такі докази суду не надані.
       Отже, враховуючи, що спірний автомобіль придбано у період спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу, доказів придбання транспортного засобу саме за особисті кошти ОСОБА_1 суду не надано, транспортний засіб “Mercedes-Benz”, модель 817, рік випуску 1999 року, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , є спільно сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
       Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що спірний автомобіль є його особистою власністю, оскільки придбаний за його особисті кошти є недоведеними належними та допустимими доказами у справі.
       Враховуючи презумпцію рівності часток подружжя у спільному сумісному майні, автомобіль “Mercedes-Benz”, модель 817, рік випуску 1999 року, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності в рівних частках - по 1/2 частині кожному.
       За таких обставин, враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2023 року скасувати в оскарженій частині та ухвалити нове рішення у цій частині.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – задовольнити частково.
Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, поділ майна подружжя — скасувати в частині визнання об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2   та  ОСОБА_1  автомобіля марки “Mercedes-Benz”, модель 817, рік випуску 1999, державний номерний знак НОМЕР_1 ,   та в порядку поділу спільного майна подружжя визнання за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини автомобіля марки “Mercedes-Benz”, модель 817, рік випуску 1999, державний номерний знак НОМЕР_1 .
Визнати об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 автомобіля марки “Mercedes-Benz”, модель 817, рік випуску 1999, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобіля марки “Mercedes-Benz”, модель 817, рік випуску 1999, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля марки “Mercedes-Benz”, модель 817, рік випуску 1999, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко 

Судді  Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова