ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1599/24 Справа № 201/8617/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - . Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача – Никифоряка Л.П.,
суддів – Гапонова А.В., Новікової Г.В.,
за участі секретаря судового засідання – Драгомерецької А.О.,

розглянувши відкрито в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2 , третя особа – ОСОБА_3 , про визнання переважного права на придбання у власність квартири та визнання недійсним (нікчемним) договору купівлі-продажу, в якій подані апеляційні скарги ОСОБА_3  та ОСОБА_1  на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2023 року про закриття провадження у справі, –

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року  ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа – ОСОБА_3 , про визнання переважного права на придбання у власність квартири та визнання недійсним (нікчемним) договору купівлі-продажу.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2023 року провадження у справі закрито.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по оплаті професійної правничої допомоги в розмірі 5 000,00 грн.

В апеляційних скаргах  ОСОБА_3  та ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, виклали вимогу про скасування ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційні скарги обґрунтовані тим, що правові підстави для застосування пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України у справі відсутні.

Відзиви на апеляційні скарги учасниками справи подано не було.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про доставку електронного листа і смс-повідомлення.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту ухвали, яка оскаржена, доводів апеляційних скарг та меж, в яких повинна здійснюватися перевірка ухвали, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, дійшов висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Закриваючи провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з відсутності спору між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , оскільки наявний спір між власником нерухомого майна та особою, добросовісність набуття права власності якої оспорюється, а тому вирішення питання правомірності укладення договору купівлі-продажу від 17 червня 2022 року та переважне право позивача на придбання у власність квартири можливе лише після вирішення спору між колишнім власником ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , як новим власником.

Однак, суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, оскільки вони не відповідають нормам процесуального права, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Позивач, звертаючись до суду з позовом, виклав вимоги про визнання за ним переважного право на придбання у власність квартири АДРЕСА_1 та визнання недійсним (нікчемним) договору купівлі-продажу від 17 червня 2022 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1052.

З листа Міністерства юстиції № 117109/К-27618/37.1 від 12 грудня 2022 року вбачається, що 03 листопада 2022 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Підберезною Н.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1370.

Разом з тим, судом першої інстанції не взято до уваги наступне.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною третьою цієї статті передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, установлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом положень частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, – відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Статтею 236 ЦК України визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

За таких обставин, оскільки предметом спору у справі є, зокрема, недійсність договору купівлі-продажу від 17 червня 2022 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 і такий договір визнається недійсним з моменту вчинення, подальше укладення 03 листопада 2022 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 договору купівлі-продажу спірної квартири не може розцінюватися як підстава для припинення провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору. Подальше укладення інших правочинів, не позбавляє позивача права на звернення до суду з позовом про визнання такого договору недійсним.

Пунктом 6 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За викладених обставин, ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2023 року про закриття провадження у справі підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 259,268,374,379,381-384 ЦПК України, апеляційний суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги  ОСОБА_3 та  ОСОБА_1  – задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2023 року про закриття провадження у справі та стягнення витрат на професійну правничу допомогу – скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 січня 2024 року.

Судді: