ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року	 	Справа № 380/837/23 пров. № А/857/7546/23	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Гудима Л.Я., Затолочний В.С.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 березня 2023 року (суддя Кисельова О.Й., м.Львів), -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі – ГУПФ) в якому просив:
визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 27.09.2022 №135050010974 про відмову позивачу у призначенні пенсії за вислугу років (далі – Рішення);
зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за вислугу років з 19.09.2022 на підставі пункту «в» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі – Закон №1788-ХІІ). 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30 березня 2023 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано Рішення. Зобов`язано ГУПФ зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу період роботи в Сколівському держлісгоспі на посаді «бензопильщика» з 10.11.1999 по 11.02.2000, з 11.02.2000 по 27.05.2005, з 27.05.2005 по 01.03.2007 та вирішити питання про призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до пункту «в» статті 55 Закону № 1788-ХІІ, з дня подання заяви про призначення пенсії – 19.09.2022, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із ухваленим рішенням, в частині задоволених позовних вимог, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення, та прийняти нове, яким у задоволені позову відмовити повністю.
В доводах апеляційної скарги вказує, що згідно із поданими документами, право на пенсію на пільгових умовах відсутнє, проте з 18.09.2027 позивач матиме право на пенсію за віком згідно з статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон №1058-IV).
Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.
У зв`язку звільненням у відставку судді ОСОБА_2 , (головуючий суддя у цій справі), згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.11.2023, справа №380/837/23 передана на розгляд головуючого судді Качмара В.Я.
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі – КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав. 
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем до заяви від 19.09.2022 про призначення пенсії за вислугу років документи підтверджують необхідні відомості про характер виконуваних ним робіт на посаді «бензопильщика» для призначення відповідної пенсії, які відповідач мав належним чином перевірити та прийняти відповідне рішення.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.
Відповідно до частини першої статті 308 КАС суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
В іншій частині - щодо відмови у задоволенні позову, рішення суду першої інстанції фактично не оскаржується, тому суд апеляційної інстанції не має права робити правові висновки щодо цієї частини судового рішення.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що 19.09.2022 ОСОБА_1 звернувся до ГУПФ із заявою про призначення пенсії відповідно до пункту «в» статті 55 Закону № 1788-ХІІ додавши до заяви відповідні документи.
Відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 від 17.07.1985 (дата заповнення) серії НОМЕР_1 , позивач розпочав свою трудову діяльність 01.09.1984.
Згідно із записами № 12-43 ОСОБА_1 працював у Сколівському держлісгоспі (Державне підприємство «Сколівське лісове господарство»; далі – Лісгосп; ДП відповідно), а саме:
15.11.1990 - прийнятий чокеровщиком в лісопункт Лісгоспу;
14.08.1995 - присвоєно кваліфікацю звалювальника лісу по 6 розряду;
29.06.1999 - звільнений з роботи за згодою сторін;
10.11.1999 - прийнятий бензопильщиком в Коростівське лісництво Лісгоспу;
11.02.2000 - переведений бензопильщиком в Гребенівське лісництво;
27.05.2005 - Лісгосп перейменований у ДП;
01.03.2007 звільнений з роботи згідно з статті 36 частини першої Кодексу Законів про працю України (угода сторін);
03.03.2007 – прийнятий звалювальником лісу згідно із договором із фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (далі – ФОП);
15.07.2011 – звільнена за власним бажанням;
19.07.2011 – прийнятий вальником лісу згідно із договором із ФОП;
30.04.2015 - звільнений за власним бажанням.
У період з 06.05.2015 по 19.09.2022 безперервно працював на посадах лісоруба 6 розряду у різних лісових господарствах.
27.09.2022 ГУПФ прийняло Рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку із відсутністю необхідного спеціального стажу роботи.
Зокрема, у Рішенні пенсійний орган зазначив, що за доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди. До пільгового стажу не зараховані періоди з 10.11.1999 по 11.02.2000, з 11.02.2000 по 27.05.2005, з 27.05.2005 по 01.03.2007 згідно із довідкою від 19.09.2022 № 40, підтверджуючої особливий характер роботи та умов праці, необхідних для призначення пенсії на пільгових умовах за вислугу років. Оскільки професія «бензопильник» не передбачена «Списком професій і посад працівників лісової промисловості та лісового господарства, постійно діючих лісопунктів, лісництв, лісозаготівельних дільниць, занятих на заготівлі лісу, лісогосподарських роботах, підсочці лісу та лісосплаві, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 583 (далі – Список).
Також у Рішенні ГУПФ зазначило, що згідно з поданими документами право на пенсію відсутнє, проте з 18.09.2027 особа матиме право на пенсію за віком згідно із статтею 26 Закону №1058-IV.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено Законом № 1058-IV.
Відповідно до ст. 51 Закону № 1788-ХІІ пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
У зазначеній нормі йдеться про роботи, які мають безпосередній вплив на здоров`я працівника і можуть призвести до втрати професійної працездатності (здатності виконувати роботу за професією) до настання віку, що дає право на пенсію за віком, а отже до неможливості ефективно виконувати роботу без шкоди для власного здоров`я і безпеки оточуючих.
Відповідно до пункту «в» статті 55 Закону № 1788-XII (у редакції, чинній станом на день звернення позивача із заявою про призначення пенсії - 19.09.2022) право на пенсію за вислугу років мають робітники, майстри (у тому числі старші майстри), безпосередньо зайняті на лісозаготівлях і лісосплаві, включаючи зайнятих на обслуговуванні механізмів і обладнання, - за Списком: чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.
За відсутності стажу роботи, встановленого абзацами другим і третім цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року право на пенсію за вислугу років надається за наявності стажу роботи, встановленого абзацами п`ятнадцятим - двадцять третім пункту «б» частини першої статті 13 цього Закону.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (далі – Закон № 2148-VIII), який набрав чинності 11.10.2017, розділ XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV доповнено пунктом 2-1 наступного змісту: «Особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону № 1788-XII, пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом № 1788-XII.
Абзацами 1, 2 пункту 16 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону № 1058-IV, у редакції Закону № 2148-VIII, встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Положення Закону № 1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом № 2148-VIII мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.
Рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення статті 55 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 (далі Закон № 213-VIII), «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 (далі - Закон № 911-VIII). Положення, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Отже, норми пункту «а» статті 54 та статті 55 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законами №№ 213-VIII, 911-VIII, втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення, тобто з 04.06.2019.
Відтак, починаючи з 05.06.2019 при призначенні пенсії за вислугою років відповідно до пункту «в» статті 55 Закону № 1788-XII необхідно керуватися вказаною нормою у редакції, чинній до внесення змін Законом від 02.03.2015 № 213-VIII та Законом від 24.12.2015 № 911-VIII.
За змістом пункту «в» статті 55 Закону № 1788-XII (у редакції, чинній до 02.03.2015) право на пенсію за вислугу років мають робітники, майстри (у тому числі старші майстри), безпосередньо зайняті на лісозаготівлях і лісосплаві, включаючи зайнятих на обслуговуванні механізмів і обладнання, - за Списком: чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.
Тобто, особа, яка станом на день звернення до Пенсійного органу має 55 років, 25 років загального стажу, з яких 12 років 6 місяців спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, така особа має право на призначення пенсії за вислугу років.
У спірному Рішенні відповідач зазначив, що не підлягає зарахуванню до спеціального стажу роботи період роботи ОСОБА_1 на посаді «бензопильник» з 10.11.1999 по 11.02.2000, з 11.02.2000 по 27.05.2005, з 27.05.2005 по 01.03.2007, оскільки професія «бензопильник» не передбачена Списком.
Так, 12.10.1992 Кабінет Міністрів України постановою № 583 «Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення» затвердив, зокрема, Список, чинного як станом на 12.10.1992, так і станом на день виникнення спірних правовідносин, до професій, які дають особі право на пенсію за вислугу років віднесені такі професії, зокрема: звальщики лісу, лісоруби, розтяжувальники, чокувальники.
Просади «бензопильник» цей Список не містить.
Разом з тим, згідно із довідкою, підтверджуючою особливий характер роботи та умов праці для призначення пенсії на пільгових умовах від 19.09.2022 № 40, виданою ОСОБА_1 , ДП  підтвердило особливий характер роботи позивача на посадах чокерувальника, розтяжувальника деревини, лісоруба 6 розряду, а також бензопильщика. зазначивши, що професія бензопильщика була передбачена випускниками Єдиного тарифного кваліфікаційного довідника (СТКД) колишнього СРСР.
Також довідкою від 23.09.2022 № 42, виданою ОСОБА_1 ДП зазначило, що професія бензопильника - вальника лісу – лісоруба є тотожними і мають однакові визначені характеристики. Вальник лісу, лісоруб 6 розряду (бензопильщик) зобов`язані спилювати дерева, кущі при заготівлі деревини і вміти поводитися з усіма видами бензопил, які використовуються при роботі в лісі відповідно до встановлених норм, тобто виконувати за допомогою бензономоторних пил комплекс лісосічних робіт. Професія бензопильщика була передбачена випускниками Єдиного тарифного кваліфікаційного довідника (СТКД) колишнього СРСР.
Крім того, Державне агентство лісових ресурсів України листом від 16.12.2022 № 05-40/6994-22 роз`яснило, що записи у трудовій книжці свідчать, що ОСОБА_1 працював у лісгоспі бензопильщиком. Фактично, бензопильщики виконували такі роботи, як звалювання дерев та розкряжування їх на сортименти бензиномоторними пилками. Присвоєна робітнику професія «бензопильщик» є рівнозначна професіям «вальник лісу» або «розряжувальник». Обидві ці професїї передбачені затвердженим Кабінетом Міністрів України Списком, згідно з Випуском 3 «Лісове господарство i пов??язані з ним послуги» ДКХП і чинним Класифікатором професій ДК 003: 2010 називається «вальник лісу». Колишній працівник ДП ОСОБА_1 , який працював «бензопильщиком» на лісосічних роботах, має право на оформлення пенсії згідно з пенсійним законодавством.
Відповідно до пункту 5 «Порядку застосування Списку робіт, професій і посад працівників лісової промисловості та лісового господарства, державних заповідників, національних парків, що мають лісові площі, лісомисливських господарств, постійних лісозаготівельних і лісогосподарських підрозділів інших підприємств, а також лісництв, яким надається щорічна основна відпустка», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.06.1997 № 570 (далі – Порядок №570), роз`яснення щодо застосування цього Списку дають Мінсоцполітики разом з Держлісагентством та Мінекономіки.
За правилами статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою КМ України від 12.08.1993 № 637 (далі-Порядок № 637), визначено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно із пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, у яких має бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу, професія або посада, найменування списків, куди включається цей період роботи, первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Отже, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення відповідно до статті 55 Закону № 1788-XII є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією (трудова книжка та (або) уточнюючі довідки).
Як уже зазначено вище, у трудовій книжці ОСОБА_1 зазначено, що у період з 10.11.1999 по 11.02.2000, з 11.02.2000 по 27.05.2005, з 27.05.2005 по 01.03.2007 позивач працював на посаді «бензопильника» Лісгоспу, у той час, як така посада не передбачена ні Національним класифікатором професій, затвердженим наказом Держспоживстандарту України від 28.07.2010 № 327, ні Списком.
Однак, чинне законодавство, яке врегульовує питання призначення особам пенсії на пільгових умовах, виокремлює окрему категорію працівників, що мають право на пенсію за вислугу років, у разі, якщо такі особи були зайняті на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
Тобто, право на пенсію за вислугу років пов`язане саме із характером виконуваної роботи.
Відтак, на переконання суду, помилка Лісгоспу у назві посади, на якій працював позивач у спірний період, тобто зазначення посади «бензопильщик», у той час, як уточнюючими довідками підтверджений характер виконуваних позивачем робіт у цей період, покладає саме на роботодавця відповідальність за неправильне зазначення назви посади.
Позивач не несе відповідальності за внесення роботодавцем до трудової книжки ОСОБА_1 назви посади, яка не передбачена Списком.
При цьому, суд зазначає, що право на пенсійне забезпечення особи не повинно безумовно залежати від дій чи бездіяльності осіб, які ведуть облік трудового стажу своїх працівників і відповідно зберігають всю інформацію щодо проходження трудової діяльності на підприємстві, установі чи організації, видають необхідні довідки, відповідно до положень Порядку № 637.
Відповідно, не можна вважати неправильне заповнення в трудовій книжці чи у довідці, та зазначення в даних документах неточної інформації щодо назви посади працівника, виданій підприємством, підставою для не призначення пенсії за вислугу років.
Таким чином, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що надані позивачем до заяви від 19.09.2022 про призначення пенсії за вислугу років документи підтверджують необхідні відомості про характер виконуваних ним робіт на посаді «бензопильщика» для призначення відповідної пенсії, які відповідач мав належним чином перевірити та прийняти відповідне рішення.
Періоди роботи ОСОБА_1 на підприємствах лісової промисловості та лісового господарства з 15.11.1990 по 29.06.1999 (8 років 7 міс) на посаді чокеровщика; з 03.03.2007 по 15.07.2011 (4 роки 4 міс) на посаді звалювальника лісу; з 19.07.2011 по 30.04.2015 (3 роки 9 міс) на посаді вальника лісу; з 06.05.2015 по 19.09.2022 (7 років 4 міс) на посаді лісоруба 6 розряду є періодами роботи на посадах, які передбачені Списком  та дають право позивачу на врахування цих періодів до спеціального стажу роботи.
Натомість відповідач жодним чином не зазначив, який саме пільговий стаж роботи ним врахований при оцінці документів, доданих до заяви позивача від 19.09.2022 про призначення пенсії. 
В апеляційній скарзі ГУПФ жодним чином не спростовує висновки суду першої інстанції, а посилається лише на обставини, що встановлені спірним Рішенням.
Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи. 
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанцій, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,-
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 березня 2023 року – без змін.                                                                                                    Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої  статті 328 КАС.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. С. Затолочний