УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/6152/23 Головуючий у 1-й інст. Лєдньов Д. М. 
Категорія 39 Доповідач Коломієць О. С.  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Коломієць О.С.
суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.
розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №295/6152/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 19 жовтня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Лєдньова Д.М.
встановив:
У травні 2023 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором від 24.04.2020 року в сумі 51 865,00 грн., з яких: заборгованість за основним боргом – 11 500,00 грн., заборгованість за відсотками – 38 640,00 грн., комісія – 1 725,00 грн. та судовий збір у розмірі 2 684,00 грн.
На обґрунтування позовних вимог вказував, що 24.04.2020 року між ТОВ «Мілоан» як кредитором та ОСОБА_1 – позичальником, укладено кредитний договір №1507618 в електронному вигляді, згідно з умовами якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 11 500,00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів платіж повернення кредиту та сплати комісії і процентів мав бути внесений відповідачем 24.05.2020 року.
ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконало в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит на потрібну йому суму, а останній у свою чергу не виконав умови кредитного договору. Укладаючи кредитний договір відповідач та ТОВ «Мілоан» вчинили дії визначені ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач одноразовим ідентифікатором підписав кредитний договір шляхом використання електронного цифрового підпису. Підтвердженням добровільного укладення відповідачем кредитного договору є Анкета-Заява позичальника, в якій зазначені особисті дані відповідача. Після чого, укладений кредитний договір було розміщено в особистому кабінеті відповідача, якому в свою чергу були перераховані кошти, відповідно до умов п. 2.1 кредитного договору шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти позичальника, що підтверджується платіжним дорученням №18582111 від 24.04.2020 року.
29 грудня 2020 року між ТО «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» був укладений договір відступлення прав вимоги №58-МЛ від 29.12.2020 року, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги і за кредитним договором №1507618 від 24.04.2020 року, що укладений між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 .
Станом на 14.05.2021 року сума заборгованості відповідача становить 51 865,00 грн., яку просив стягнути позивач.
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 19 жовтня 2023 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором від 24.04.2020 року в сумі 51 865,00 грн., з яких: заборгованість за основним боргом – 11 500,00 грн., заборгованість за відсотками – 38 640,00 грн., комісія – 1 725,00 грн. та судовий збір у розмірі 2 684,00 грн.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що він ніякий кредитний договір не укладав, не підписував, грошові кошти у сумі 11 500 грн. не отримував, позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту видачі кредиту та розміру заборгованості, повідомлення відповідача про вимоги позивача, а також набуття права вимоги саме до відповідача, відповідно до укладеного договору відступлення прав вимоги №58-МЛ від 29.12.2020 року. Окрім того, вказує, що предмету позовних вимог у даній справі вже була надана правова оцінка при розгляді справи №295/8206/22 про визнання виконавчого напису, таким, що не підлягаю виконанню.
Позивач правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Судом під час розгляду справи встановлено, що 24 квітня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит №1507618, який підписано електронним підписом позичальника та за умовами якого відповідачу було надано кредит у розмірі 11 500,00 грн., зі сплатою процентів в розмірі 1,20 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, строком кредитування 30 днів, до 24 травня 2020 року (а.с.6-9).
Згідно з п. 1.1. договору кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. договору, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором.
Відповідно до п. 1.2. договору загальний розмір кредиту становить 11 500,00 грн.
Згідно з п. 1.3. договору кредит надається строком на 30 днів з 24 квітня 2020 року (строк кредитування).
Згідно п. 1.4. договору термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 24 травня 2020 року.
У п. 1.5.1 договору передбачено, що комісія за надання кредиту: 1 725,00 грн., яка нараховується за ставкою 15,00 відсотків від суми кредиту одноразово.
Відповідно до п. 1.5.2. договору проценти за користування кредитом: 4 140,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,20 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Згідно з п. 1.6. договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Відповідно до п. 2.1. договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.
Згідно п. 2.2.3 проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п.1.6 договору, яка є незмінною протягом всього строку фактичного користування кредитом позичальником, включаючи строк, що настає за терміном (датою) повернення кредиту, визначеним п. 1.4, якщо позичальник всупереч умовам цього договору продовжує користуватись кредитом, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п. 1.5.2 процентна ставка запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку встановлену п. 1.6 договору. Якщо визначена п. 1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки; то у випадку невиконання позичальником умов цього договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати всіх платежів, проценти з дня наступного за днем визначеним п. 1.4 продовжують нараховуватися за базовою ставкою згідно п. 1.6. договору. Стандартна (базова) процентна ставка не є підвищеною. Якщо розмір зобов`язань позичальника зі сплати процентів в період правомірного користування кредитом є меншим ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний період під час прострочення, це означає, що в період правомірного користування кредитом позичальнику була надана знижка, що дорівнює різниці між стандартною (базовою) ставкою встановленою п. 1.6 та процентною ставкою визначеною п.1.5.2 договору. Якщо після настання дати встановленої п. 1.4 договору позичальник продовжуватиме користуватись кредитом, проценти за стандартною (базовою) ставкою будуть нараховуватись протягом 60 днів, після чого нарахування процентів може бути зупинене або припинено товариством в односторонньому порядку. При цьому сторони погодили, що після зупинення товариством в односторонньому порядку нарахування процентів товариство вправі в будь-який момент без погодження з позичальником відновити нарахування таких процентів до моменту повного виконання позичальником зобов`язань за договором або до моменту припинення нарахування процентів за рішенням товариства. Незважаючи на інші умови договору сторони домовились, що якщо позичальник всупереч умовам цього договору продовжує користуватись кредитом після спливу терміну (дати, і повернення кредиту, проценти стандартною (базовою) ставкою передбаченою п. 1.6 Договору в період прострочення позичальника нараховуються за вибором позикодавця в якості процентів за користування кредитом або в якості процентів передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів у розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 договору. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено товариством без письмової (такої, що прирівнюється до письмової) згоди позичальника.
Відповідно до п. 6.1. договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства.
Згідно з п. 6.2. договору розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію кредитодавця про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення цього договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником через сайт кредитодавця, мобільний додаток, месенджери або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номеру позичальника на номер НОМЕР_1 (вартість відправки SMS-повідомлення для позичальника визначено у правилах). Після укладення цей договір надається позичальнику шляхом розміщення в особистому кабінеті позичальника. Додатково укладений кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд товариства направлено позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими позичальником товариству.
Відповідно до п. 6.3. договору, приймаючи пропозицію кредитодавця про укладання цього договору, позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т. ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) договору в цілому та підтверджує, що він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) кредитодавцем, що розміщені на сайті кредитодавця та є невід`ємною частиною цього договору.
Згідно з п. 6.4. договору укладення кредитодавцем договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню кредитодавцем ідентичного за змістом договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки.
Відповідно до п. 6.5. договору цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі.
Відповідач ОСОБА_1 здійснив дії, спрямовані на укладення договору позики шляхом заповнення анкети-заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором, на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якого, в подальшому, згідно платіжного доручення №18582117 від 24.04.2020 року кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі 11 500,00 грн. (а.с.10,11).
Отже, судом встановлено, що відповідач підписав кредитний договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором (у відповідності до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Так, згідно з довідкою про ідентифікацію,  ОСОБА_1 , з яким було укладено договір № 1507618 від 24 квітня 2020 року, отримав від ТОВ «Мілоан» 24 квітня 2020 року код для підтвердження згоди з умовами договору – N57225 (одноразовий ідентифікатор), який було відправлено 24.04.2020 року о 07:26 год на номер телефону відповідача НОМЕР_2 (а.с.12). 
Укладений кредитний договір розміщено в особистому кабінеті відповідача, якому в свою чергу були перераховані кошти в розмірі 11 500,00 грн., відповідно до умов п. 1.2 кредитного договору на його банківську картку, зареєстровану для цієї цілі в особистому кабінеті на сайті кредитодавця.
29 грудня 2020 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Мілоан» було укладено договір відступлення прав вимог № 58-МЛ, за умовами якого ТОВ «Мілоан» відступило позивачу права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі боржників (а.с.13-18).
Так, згідно наявного у справі реєстру боржників до договору про відступлення права вимог №58-МЛ від 29.12.2020 року за ОСОБА_1 рахується заборгованість за кредитним договором у розмірі 51 865,00 грн., яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 11 500,00 грн., заборгованості за простроченими відсотками 38 640,00 грн., заборгованості по комісії 1 725,00 грн. (а.с.18).
Задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості по кредиту в розмірі 51 865,00 грн., суд першої інстанції виходив з того, що в порушення умов кредитного договору № 1507618 від 24 квітня 2020 року, укладеного з ТОВ «Мілоан», ОСОБА_1 не повернув в добровільному порядку отримані кредитні кошти, а тому права ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», як набувача права вимоги до відповідача на підставі Договору відступлення прав вимог № 58-МЛ від 29 грудня 2020 року, підлягають захисту шляхом стягнення з позичальника на користь кредитора суми фактично отриманих коштів, комісії, нарахованих відсотків.
Проте, повністю з такими висновками суду погодитися неможливо, виходячи з наступного. 
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис є одноразовим ідентифікатором – дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
У ч. 1 та ч. 2 ст. 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч. 1 ст. 642 ЦК України).
Таким чином, кредитний договір укладається в письмовій формі, в якому сторонами погоджується розмір кредиту, розмір відсоткової ставки, порядок застосування неустойки за порушення грошового зобов`язання, порядок погашення заборгованості, та інші умови.
За приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
З наданого позивачем алгоритму укладення кредитного договору вбачається, що відповідачем здійснено відповідну логічну послідовність дій, спрямованих на укладення кредитного договору № 1507618 від 24 квітня 2020 року.
Отже, заповненням Анкети-заяви на кредит №1507618 (дата створення 24 квітня 2020 року) та підписанням Кредитного договору №1507618 від 24 квітня 2020 року, відповідач підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Без вчинення вказаних дій по попередньому заповненню Анкети-заяви та надання особистих даних для оформлення кредитного договору, у тому числі номеру телефону для отримання одноразового ідентифікатора, такий правочин не був би укладений.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», як набувача права вимоги до цього боржника на підставі Договору відступлення прав вимог № 58-МЛ від 29 грудня 2020 року, заборгованості за тілом кредиту в розмірі 11 500,00 грн (п. 1.2 договору) та комісії в розмірі 1725,00 грн (п. 1.5.1. договору).
Доводи апеляційної скарги про те, що Кредитний договір № 1507618 від 24 квітня 2020 року, не підписаний споживачем ні власноручно, ні електронним підписом, тому правочин є не вчиненим та таким, що не породжує для відповідача прав та обов`язків, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи. 
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що за приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору. Зазначений договір недійсним не визнано.
При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.
Також колегія судді відхиляє доводи апеляційної скарги про безпідставність заявлених вимог через те, що предмету позовних вимог у даній справі вже була надана правова оцінка при розгляді справи №295/8206/22 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки спір у вказаній справі стосувався правомірності вчинення нотаріусом виконавчого напису і дотримання ним порядку встановленого чинним законодавством при його вчиненні, а не стягненню заборгованості за кредитним договором. 
Однак, колегія суддів вважає, що вимога про стягнення заборгованості за простроченими відсотками підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 1.5.2 кредитного договору передбачено, що розмір процентів за користування кредитом становить 4 140,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,20% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (а.с.6).
При цьому, як вбачається з договору сторони погодили, що кредит надається строком на 30 днів з 24 квітня 2020 року (п.1.3 кредитного договору).
Отже, за таких умов договору, які були погоджені сторонами, кредитор має право нараховувати відсотки за договором лише 30 днів, починаючи з дня укладення договору.
Даним договором не передбачено нараховування відсотків після закінчення терміну дії договору, який складає 30 днів.
Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Таким чином, договором визначено розмір процентів за користування кредитом в розмірі 4 140,00 грн. (п. 1.5.2), а тому колегія суддів приходить до висновку, що саме ця сума процентів за користування кредитом підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, що також обґрунтовано зроблено районним судом.
Щодо вимоги про стягнення процентів в іншій частині, то колегія суддів вважає її безпідставною, з огляду на наступне.
У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України  право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Апеляційний суд вважає, що відповідно до п. 1.4 договору про споживчий кредит №1507618 від 24 квітня 2020 року термін повернення кредиту визначено 24 травня 2020 року. 
При цьому позивачем відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України не надано суду доказів, що строк кредитування відповідача за договором про споживчий кредит №1507618 від 24 квітня 2020 року був пролонгований кредитодавцем відповідно до п. 2.3.1 договору, при цьому матеріали справи не містять розрахунку заборгованості за кредитним договором, що позбавляє можливості суд встановити розмір відсотків (заборгованості), тому правові підстави для стягнення заборгованості за простроченими відсоткам з 24 травня 2021 року по 14 травня 2021 року відповідно до п.1.6, 2.2.3 договору відсутні.
Та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості за відсотками, оскільки саме таким чином діють принципи диспозитивності та змагальності сторін у цивільному процесі.
Відтак, наданий позивачем витяг з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги не може вважатися належним доказом наявності такої заборгованості.
Враховуючи ту обставину, що суду не надано доказів того, що ОСОБА_1 повернув кредитні кошти, отримані ним на підставі вказаного договору, на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 1507618 від 24.04.2020 року в розмірі 17 365,00 грн., з яких: заборгованість за основним боргом – 11 500,00 грн., заборгованість за відсотками – 4 140,00 грн., комісія – 1 725,00 грн.
Таким чином, рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог з вищевказаних підстав.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України  судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За подачу позивачем позову було сплачено судовий збір у розмірі 2 684,00 грн; відповідачу ухвалою суду від 27 листопада 2023 року було відстрочено сплату судового збору в розмірі 4 026,00 грн. до ухвалення судового рішення, а тому з урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог (33,3%) з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати зі сплати судового збору у розмірі 885,72 грн., а також на користь держави –1 328,58 грн. (33,3%) відстроченого судового збору за подання апеляційної скарги. 
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.
Керуючись ст. 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 19 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.
Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (код ЄДРПОУ 35234236, адреса місцезнаходження: 79000, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, 28 корпус) заборгованість за кредитним договором № 1507618 від 24.04.2020 року в розмірі 17365,00 грн., з яких: заборгованість за основним боргом – 11 500,00 грн., заборгованість за відсотками – 4140,00 грн., комісія – 1725,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Кредит-Капітал» судовий збір у розмірі 885,72 грн. та на користь держави судовий збір в розмірі 1328,58 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 

Головуючий                                        Судді