П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
—————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

27 лютого 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/21663/23	

Перша інстанція: суддя Радчук А.А.,
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Домусчі С.Д.
суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Одеської митниці (відокремленого підрозділу Держмитслужби, без статусу юридичної особи публічного права) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2023 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю “ПРО-МАКС” до Одеської митниці (відокремленого підрозділу Держмитслужби, без статусу юридичної особи публічного права) про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості №UA500500/2023/000523/2 від 03 серпня 2023 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA500500/2023/001069 від 03 серпня 2023 року, 
В С Т А Н О В И В:
Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю “ПРО-МАКС” звернулось з позовом до Одеської митниці (відокремленого підрозділу Держмитслужби, без статусу юридичної особи публічного права), в якому просило суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості №UA500500/2023/000523/2 від 03 серпня 2023 року;
- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA500500/2023/001069 від 03 серпня 2023 року.
В обґрунтування позову вказувало, що 03 серпня 2023 року Одеською митницею прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення UA500500/2023/001069, якою відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів, та винесено рішення про коригування митної вартості товарів № UA500500/2023/000523/2, у зв`язку з тим, що подані документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів.
Позивач вважає, що оскаржувані рішення є протиправними та підлягають скасуванню.
На спростування висновків митниці позивач зазначив, що відповідно до п. 2.2. зовнішньоекономічного договору (контракту) від 15.01.2021 року №151121 вартість пакування, маркування, тари входить у ціну товару. Тобто, обов`язок упаковки і маркування товару покладається на продавця. Дані витрати входять до ціни товару та не підлягають відшкодуванню. Таким чином, відповідно до умов зазначеного контракту пакування покладається на продавця товару - Компанію "KALE KILIT VE KALIP SAN. A.S.", що свідчить про включення вказаних складових до митної вартості товару та відсутності правових підстав у митного органу для витребування додаткових документів, які б підтверджували вартість таких витрат. 
Щодо відсутності інформації по торгівельним маркам у наданому інвойсі та специфікації №49 від 24.07.2023, позивач зазначав, що інвойс та специфікація викладені на фірмовому бланку KALE KILIT та скріплені печаткою KALE KILIT, що само по собі ідентифікує продукцію з ТМ "KALE". У прайс-листі до цієї поставки зазначено, що виробник товару KALE KILIT VE KALIP SANAYI A.S., в митній декларації зазначено "Товар № 1 до графи 31: Торговельна марка - KALE, Виробник - KALE KILIT VE KALIP SANAYI A.S.". Більш того, відповідно до додатковій угоді №3 від 20.09.2022 року до Контракту від 15.11.2021 року №151121, пункт 1.1. Контракту було викладено в новій редакції: "Продавець продає, а Покупець покупає та сплачує дверну фурнітуру (замки, ціліндри та супутні товари) торгової марки KALE (ТМ KALE), виробництва Туреччини, в подальшому "Товар".
Щодо відсутності підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до ч. 2 ст. 53 МКУ позивач зазначав, що для підтвердження витрат на транспортування декларантом, відповідно до частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Також позивач наполягав, що до митного оформлення ним було надано всі запропоновані переліком документи, а також додаткові.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2023 року, ухваленим в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження, задоволений позов Товариства з обмеженою відповідальністю “ПРО-МАКС” до Одеської митниці.
Визнане протиправним та скасоване рішення про коригування митної вартості №UA500500/2023/000523/2 від 03.08.2023 року.
Визнана протиправною та скасована картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA500500/2023/001069 від 03.08.2023 року. 
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ПРО-МАКС” судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 6139,12 грн. (шість тисяч сто тридцять дев`ять грн. 12 коп.).
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Одеська митниця (відокремлений підрозділ Держмитслужби, без статусу юридичної особи публічного права) подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що декларантом для здійснення митного оформлення товарів до Одеської митниці подано митну декларацію. Для підтвердження заявленої митної вартості товару разом з митною декларацією позивачем подані документи, які зазначені у графі 44 МД.
Однак, під час здійснення Одеською митницею митного контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з митною декларацією було встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності, також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, про що повідомлено декларанту та обґрунтовано у графі 33 Рішення про коригування митної вартості товарів.
Таким чином, оскільки в документах, які надані позивачем до Одеської митниці разом з митною декларацією (МД) містились розбіжності та були відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а також декларантом не подані витребувані митницею додаткові документи, які підтверджують митну вартість товарів, то зазначені обставини, у відповідності до п.2 ч.6 ст.54 Митного кодексу України були підставою для прийняття митницею рішення про коригування митної вартості товарів та відмови митним органом у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.
Позивач своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Суд встановив, що У ході здійснення господарської діяльності Позивача між ТОВ “ПРО-МАКС” (Покупець) та “KALE KILIT VE KALIP SANAYI A.S.” (Продавець) 15.11.2021 року було укладено контракт № 151121, відповідно до предмету якого Продавець продає, а Покупець купує та сплачує дверну фурнітуру (замки, циліндри та супутні товари), виробництва Туреччини, іменовану надалі “Товар”.
Додатковою угодою № 3 від 20.09.2022 року до Контракту № 151121 від 15.11.2021 року, сторони дійшли згоди викласти пункт 1.1 у наступній редакції: “Продавець продає, а Покупець купує і оплачує дверну фурнітуру (замки, циліндри та супутні товари) торгової марки KALE (TM KALE), виробництва Туреччини, що зветься надалі “Товар”.
Кількість, якість, терміни та умови постачання, ціна за одиницю Товару та вартість кожної партії постачання визначаються в інвойсах, які є невід`ємною частиною цього  контракту (п. 1.2. Контракту № 151121 від 15.11.2021).
Відповідно п. 2.1. Контракту № 151121 від 15.11.2021 загальна вартість Товарів, що постачаються за цим Контрактом, складається із сумарної вартості партій поставок, погоджених в Інвойсах і не може перевищувати суму 2 000 000,00 (два мільйона) доларів США.           У ціну Товару за будь-якого способу постачання входить вартість упаковки, маркування, тари. Доставка(транспортування) та страхування може додатково включатися до ціни товару в залежності від умов постачання згідно з правилами Інкотермс 2010 року (п.2.2).
Згідно  п. 6. Контракту № 151121 від 15.11.2021 умови постачання узгоджуються у специфікаціях на постачання кожної конкретної партії Товару.
При цьому, відповідно до специфікації поставки № 49 від 24.07.2023 року, до контракту № 151121 від 15.11.2021 року, умовами постачання визначено FCA Tekirdag Turkey.
Умови пакування та маркування товару визначені п. 7. Контракту № 151121 від 15.11.2021 року: товар має бути упакований таким чином, щоб виключити його псування і пошкодження з урахуванням транспортування, перевантаження та тривалого зберігання. Додаткове пакування та маркування Товару обговорюється, за необхідності, окремо в кожній Специфікації.
На виконання умов контракту № 151121 KALE KILIT VE KALIP SANAYI A.S. здійснив поставку на адресу Покупця товару: Товар № 1: Замки з недорогоцінних металів, що використовуються для дверей будівель: Замки врізні, металеві (корпус - оцинкована сталь), циліндрові (STEEL DOOR LOCK, 252R, СР), циліндр не включений, бексет: 60мм., розміри: висота 210 мм., висота лицьової планки 300 мм., ширина 28 мм., призначені для установки в металеві двері, apт.252R0000078 - 15520 шт. Країна виробництва TR Торговельна марка - KALE Виробник - KALE KILIT VE KALIP SANAYI A.S.
З метою митного оформлення імпортованого товару 03.08.2023 року декларантом позивача до Одеської митниці подано митну декларацію № 23UA500500026745U3 на:
Товар 1: Замки з недорогоцінних металів, що використовуються для дверей будівель: Замки врізні, металеві (корпус - оцинкована сталь), циліндрові (STEEL DOOR LOCK, 252R, CP), циліндр не включений, бексет: 60мм., розміри: висота 210 мм., висота лицьової планки 300 мм., ширина 28 мм., призначені для установки в металеві двері, арт.252R0000078 - 15520 шт. Країна виробництва TR Торговельна марка - KALE Виробник - KALE KILIT VE KALIP SANAYI A.S.
Митну вартість товару визначено за основним (першим) методом - ціною договору.
На підтвердження обґрунтованості заявленої у митній декларації митної вартості товару та обраного методу її визначення декларант надав митному органу разом з митною декларацією наступні документи: 
- Рахунок-Фактура (інвойс) № ІК02023000000145 від 28.07.2023 року (0380);
- Автотранспортна накладна А № 359739 від 28.07.2023 року (0730);
- Сертифікат про походження товару № NO Z 0450644 від 28.07.2023 року (0861);
- Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № 274 від 30.07.2023 року (3004);
- Документ, шо підтверджує вартість перевезення товару - Довідка про витрати № 274 від 30.07.2023 року (3007);
- Прейскурант (прайс-лист) виробника товару б/н від 24.07.2023 року (3014);
- Додаткова угода № 1 від 20.07.2022 року (m4103);
- Додаткова угода № 3 від 20.09.2022 року (m4103);
- Специфікація постачання № 49 від 24.07.2023 року (4103);
- Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, то декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів № 151121 від 15.11.2021 року (m4104);
- Договір про надання послуг митного брокера № 29 від 28.07.2022 року (m4207);
- Заява декларанта або уповноваженої ним особи, в вигляді внесення коду до митної декларації, про те, що до продукції не входять технічні засоби, призначені для передавання та/або приймання радіосигналів радіослужбами (5020);
- Вагова відправника б/н від 28.07.2023 року (9000);
- Рішення суду (справа №420/11730/22) від 14.10.2022 (9504);
- Рішення суду (справа №420/3853/22) від 26.09.2022 (9504);
- Копія митної декларації країни відправлення № 235901ООЕХОО028712 від 28.07.2023 року (9610).
Під час здійснення митного контролю правильності визначення митної вартості товарів митним органом було встановлено, що подані документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, а саме:
1) відповідно до п. 2 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті додається така складова митної вартості, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням. Проте, у наданих до митного оформлення документах відсутні дані щодо даної складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару;
2) у наданому Інвойсі та специфікації № 49 від 24.07.2023 відсутня інформація щодо торгівельної марки що унеможливлює визначити та порівняти вартісні характеристики товарів;
3) для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до ч. 2 ст. 53 МКУ подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Згідно наказу МФУ від 24.05.2012 № 599 до зазначених документів можуть належати - рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; - банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка фактури; - калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту. Проте, до митного оформлення надано рахунок на оплату транспортних витрат, але в цьому документі відсутні відмітки банка про здійснення оплати та до митного оформлення не було надано інші документи які б надавали інформацію щодо вартості страхування та вантажних робіт.
3 огляду на вищевикладене з метою перевірки числових значень складових митної вартості товарів, митницею відповідно до п.3 ст.53 МКУ декларанту поставлено вимогу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: - виписку з бухгалтерської документації; - висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; - каталоги, специфікації фірми - виробника товару. Повідомлено, що декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару. 
03.08.2023 року декларантом позивача було надано цінову довідку, транспортно- експедиційні договори, опис товару та лист, в якому вказано, що додаткові документи надати не мають можливості та прохання здійснити митне оформлення на підставі наданих документів.
Як зазначив відповідач в оскаржуваному рішенні, митний орган прийшов до висновку про неможливість визнання заявленої митної вартості, враховуючи положення п. 2 ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України. Декларантом не подані документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 МКУ. Відповідно до ч. 1 ст. 55 МКУ рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 МКУ, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
В рішенні відповідачем зазначено, що згідно частини 2 статті 58 МКУ метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при обчисленні. Відповідно до частини 3 статті 58 МКУ у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 МКУ. Митних орган зазначає, що в нього відсутня інформація щодо вартості операцій з ідентичними товарами, тому відповідно до статей 59 МКУ неможливим є застосування методу за ціною договору щодо ідентичних товарів. У митних органах наявна інформація, щодо вартості операцій з подібними (аналогічними) товарами. За результатом проведеної консультації між митним органом та декларантом було обрано другорядний метод визначення митної вартості з а ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів. 
Так, 03.08.2023 року Одеська митниця прийняла Рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2023/000523/2, яким скориговано митну вартість товару за резервним методом, а саме, було проведено аналіз баз даних ПІК “Інспектор-2006” та ЄАІС Держмитслужби, та встановлено, що по товару №1 рівень митної вартості за товарами, митне оформлення яких вже здійснено є більшим - 4,9264 для, США за кг ваги нетто. (МД від 29.06.2023 №UА50050/2023/22301) ніж заявлено декларантом 3,96 доп. США за кг ваги нетто США.
На підставі прийнятого рішення про коригування митної вартості товару Одеська митниця 03.08.2023 року видала позивачу картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500500/2023/001069.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого ч.2 ст.77 КАС України покладено обов`язок доказування в адміністративному суді правомірності прийнятих ним рішень, не доведено, що заявлений позивачем метод визначення митної вартості товарів документально не підтверджено або надані позивачем документи містять розбіжності, які впливають на правильність визначення митної вартості.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.
Як встановлено ч.2 ст.52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
За правилами ч.1 ст.53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначено ч.2 ст.53 МК України.
Відповідно до вимог ч.3 ст.53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, перелік яких визначений положеннями даної статті.
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч.6 ст.53 МК України).
Як встановлено ч.1 ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Згідно ч.4 ст.54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний, серед іншого, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частиною 6 статті 54 МК України визначено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Відповідно до ч.1 ст.55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
З наведеного вбачається, що митний орган, лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару. Проте, такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.
При цьому, в розумінні наведених статей МК України, сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи, зазначені у ч.2 ст.53 МК України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Тобто, наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
В свою чергу, не наведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.
Як вірно встановив суд першої інстанції, п. 2.2. Контракту № 151121 від 15.11.2021 року передбачено, що у ціну Товару за будь-якого способу постачання входить вартість упаковки, маркування, тари.
Крім того, відповідно до специфікації поставки № 49 від 24.07.2023 року, до контракту № 151121 від 15.11.2021 року, умовами постачання визначено FCA Tekirdag Turkey.
Відповідно до розділу А.9 умов FСА Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати Інкотермс, Продавець зобов`язаний за власний рахунок забезпечити пакування товару, необхідне для перевезення товару (за винятком випадків, коли в даній галузі торгівлі прийнято звичайно відправляти товари з такими ж характеристиками, що обумовлені договором, без упаковки). Пакування здійснюється в тій мірі, в якій обставини, що стосуються транспортування (наприклад, засоби перевезення, місце призначення), були повідомлені продавцю до укладення договору купівлі-продажу.
Разом з цим, пунктом 7 контракту № 151121 від 15.11.2021 року сторонами узгоджено, що товар повинен бути упакований таким чином, щоб унеможливити його псування або знищення з врахуванням транспортування, перевантаження та тривалого зберігання. Логічним вбачається те, що товар повинен бути упакований саме Продавцем.
Вказане свідчить про те, що продаж товару та його переміщення разом з упаковкою передбачено умовами контракту, вартість упаковки включається до ціни товару і витрати на упаковку або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних з пакуванням, були понесені не покупцем, а продавцем.
Також, відповідно до Класифікатора особливостей переміщення товарів через митний кордон України, у разі поставки товару у зворотній тарі у графі “37. Процедура” митної декларації має бути зазначено “ZZ32”, в той час як у вказаній графі митної декларації № 23UA500500026745U3 від 03.08.2023 року, позивачем зазначено “ZZ00” (тара не зворотна та її вартість входить у ціну товару), що свідчить про відсутність особливостей переміщення товару, визначених цим Класифікатором.
За таких обставин, при постачанні спірного товару вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням включена до ціни товару при визначенні складових митної вартості товару та не повинна додаватись окремо.
Отже, відповідно до приписів п.1 ч.10 статті 58 МК України ці витрати не додаються до ціни, що фактично сплачена за товар, при визначенні митної вартості, та, відповідно вони не можуть вплинути на правильність визначення позивачем митної вартості.
Додатковою угодою № 3 від 20.09.2022 року до Контракту № 151121 від 15.11.2021 року, сторони дійшли згоди викласти пункт 1.1 у наступній редакції: “Продавець продає, а Покупець купує і оплачує дверну фурнітуру (замки, циліндри та супутні товари) торгової марки KALE (TM KALE), виробництва Туреччини, що зветься надалі “Товар”. Також, інвойс № 230408 від 28.07.2023 року викладено на фірмовому бланку з надписом “KALE KILIT”, а специфікація № 49 від 24.07.2023 року скріплена печаткою “KALE”. Крім цього, у прайс-листі до цієї поставки зазначено, що виробник товару KALE KILIT VE KALIP SANAYI A.S. Наведене  дає змогу ідентифікувати поставлену продукцію з ТМ "KALE". Отже, митним органом необґрунтовано зазначено про відсутність інформації щодо торгівельної марки поставленого товару.
Також, митниця в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів вказує, що для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до ч. 2 ст. 53 МКУ подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Згідно наказу МФУ від 24.05.2012 № 599 до зазначених документів можуть належати - рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; - банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка фактури; - калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту. Проте, до митного оформлення надано рахунок на оплату транспортних витрат, але в цьому документі відсутні відмітки банка про здійснення оплати та до митного оформлення не було надано інші документи які б надавали інформацію щодо вартості страхування та вантажних робіт.
Так, позивачем для підтвердження витрат на транспортування при митному оформленні товару були надані довідка про транспортні витрати № 274 від 30.07.2023 року, рахунок на оплату за міжнародне перевезення № 274 від 30.07.2023 року, транспортна накладна CMR А № 359739 від 28.07.2023 року, договір-замовлення транспортного перевезення за № 2607 від 26.07.2023 року, довідка про ціну за № 0369-inf від 02.06.2023 року із зазначенням ціни для apт.252R0000078, відомості в яких  корелюються з інформацією зазначеною в інвойсі та специфікації.
Таким чином, доводи апелянта щодо відсутності у наданих декларантом позивача документах даних щодо витрати на навантаження оцінюваних товарів, пов`язана з їх транспортуванням до порту ввезення на митну територію України у складі митної вартості товару, є необґрунтованими та спростовуються зібраними по справі доказами.
Крім того, з оскаржуваного рішення вбачається, що однією з підстав його прийняття слугувало те, що у наданому інвойсі та специфікації №52 від 20.09.2023 відсутня інформація щодо торгівельної марки, що унеможливлює визначити та порівняти вартісні характеристики товарів.
Таким чином, надані до митного органу документи дозволяли посадовим особам Одеської митниці встановити інформацію щодо торгівельної марки товару.
Крім того, умовами контракту не передбачено обов`язку зазначати в інвойсі та специфікації інформації щодо торгівельної марки.
Також, апеляційний суд не приймає посилання апелянта в апеляційній скарзі, як на підставі для коригування митної вартості, на те, що у наданій копії митної декларації країни відправлення відсутнє посилання на зовнішньоекономічний договір (контракт), що унеможливлює ідентифікацію експортної операції з конкретною поставкою, оскільки в митній декларації міститься посилання на інвойс, який надавався до митного оформлення та відповідно до умов контракту є невід`ємною частиною контракту.
При цьому, згідно ч. 2 статті 53 Митного кодексу України митна декларація країни відправлення не є документом, який обов`язково подається для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження транспортних витрат до митного оформлення надавались рахунок-фактура, договір про організацію перевезень автомобільним транспортом, довідка про транспортно-експедиційні витрати.
Верховний Суд в постанові від 31 травня 2019 року по справі № 804/16553/14 (№К/9901/5149/18) зазначив, що законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.
Разом з тим, вказуючи в оскаржуваному рішенні про те, що до митного оформлення надано довідку про транспортні витрати, в який відсутні умови поставки, відповідач, суб`єкт владних повноважень, не зазначив яким саме чином вказані обставини вплинули на достовірність визначення декларантом задекларованої митної вартості. Вказані обставини жодним чином не свідчить про наявність розбіжностей чи відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.
При цьому, колегія суддів наголошує, що рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлене митну вартість товару, висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.
Відповідно до частини 7 статті 54 МК України, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Отже, для митного оформлення з метою підтвердження митної вартості товару позивачем були надані всі необхідні документи, які містять необхідну інформацію про товар, та його ціну. Натомість, апелянтом не доведено, що подані декларантом документи для визначення митної вартості товару свідчать, що митна вартість товару занижена, як і не доведено неможливість визначення митної вартості за ціною договору, та необхідність застосування додаткового методу визначення митної вартості товару.
Як вже було зазначено судом вище, відповідач здійснив коригування заявленої позивачем митної вартості товарів із застосуванням резервного методу.
Судова колегія зазначає, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості, не є перешкодою для застосування основного методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за основним методом визначення його митної вартості.
Наявність у базі даних інформації про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення митним органом контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначення за другорядними методами, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, умови і обсяги поставок, сезонність, наявність знижок тощо), що само по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 05.05.2022 р. справа № 2040/6019/18.
Крім того, застосовані відповідачем для порівняльного аналізу митні декларації щодо подібних товарів також є скоригованими за резервним методом та містять митну вартість в іншій валюті. Тобто, відповідач посилається на митниці декларації, за якими вартість була скорегована та підвищена митними органами.
Слід урахувати, що в САІС відсутня інформація щодо оскарження рішень про корегування митної вартості товарів, методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню.
Сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого позивачем та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що могли розмитнюватися у попередніх періодах, та за інших умов поставки, інших постачальників, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів.
За таких обставин, під час розгляду справи відповідач не підтвердив належними та допустимими доказами, а також аргументованими доводами про наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за цей товар.
Тобто, правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна можливість застосування першого методу не були спростовані апелянтом.
Згідно з ч.3 ст.318 Митного кодексу України митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.
Ця норма також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 року № 3018-VI «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.
Крім того, це узгоджується з проголошеними у ст.8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності та інших.
З урахуванням зазначеного, судова колегія вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що митний орган не навів доказів того, що документи подані декларантом є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, невідповідності обраного позивачем методу визначення митної вартості товару. В поданих при митному оформленні товару документах відсутні розбіжності, оскільки вони містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару та щодо ціни, що підлягала сплаті та була сплачена за цей товар.
Апеляційний суд вважає, що рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару, висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах, однак апелянт в апеляційній скарзі та під час розгляду справи не навів доказів того, що документи подані декларантом є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.
Таким чином, митним органом безпідставно застосовано другорядний (резервний) метод визначення митної вартості товарів, оскільки надані декларантом документи підтверджували числове значення митної вартості товарів за ціною договору, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що рішення про коригування митної вартості товарів  та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є протиправними та підлягають скасуванню.
Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до незгоди з оскаржуваним судовим рішенням.
Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції.
У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.
Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2-12, 72-78, 242, 257, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Одеської митниці (відокремленого підрозділу Держмитслужби, без статусу юридичної особи публічного права) залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2023 року у справі №420/21663/23 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, за наявності яких постанова апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 27.02.2024

Суддя-доповідач 		С.Д. Домусчі	
Судді	  	Г.В. Семенюк    О.І. Шляхтицький