РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2024 року 
м. Рівне

Справа № 572/2029/21
Провадження № 22-ц/4815/299/24

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді – Шимківа С.С.,
суддів: –  Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,
секретар судового засідання – Мороз А.В.,
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – АТ КБ "ПриватБанк"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог 
на предмет спору – приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального 
округу Плетньов Володимир Олександрович
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу, яка подана представником ОСОБА_1 – адвокатом Салівонським Олексієм Миколайовичем на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 21 грудня 2023 року (ухвалене у складі судді Ведяніної Т.О.) у справі за позовом  ОСОБА_1 до АТ КБ "ПриватБанк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Плетньов Володимир Олексанрович  - про визнання протиправним, скасування рішення, -

       в с т а н о в и в :

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ КБ "ПриватБанк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Плетньов В.О.  - про визнання протиправним, скасування рішення. 
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 05 березня 2008 року між ним та ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк", був укладений кредитний договір №ROHPGR00000305, відповідно до якого банк зобов`язувався надати позивачеві кредит у розмірі 22 500 доларів США на термін до 05 березня 2018 року, а позивач, в свою чергу, зобов`язувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом, у строки та в порядку, встановленому вказаним кредитним договором.
В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, цього ж числа був укладений договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_1 передав в іпотеку нерухоме житло – житловий будинок АДРЕСА_1 . Земельна ділянка за цією ж адресою, з кадастровим номером 5625410100:01:025:0098, також була обтяжена іпотекою.
У грудні 2018 року він дізнався, що належний йому житловий будинок АДРЕСА_1 , перейшов у власність до АТ КБ "ПриватБанк", при чому підставою для виникнення речового права зазначено договір іпотеки серія та номер 191, посвідчений 05 березня 2008 року приватним нотаріусом Сарненського районного нотаріального округу Овдіюк А.В..
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №264360863 від 06 липня 2021 року йому стало відомо про прийняте державним реєстратором (приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Плетньовим В.О.) рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 31449936 від 19 вересня 2016 року, про проведення реєстрації права власності за ПАТ КБ "ПриватБанк" на нерухоме майно – житловий будинок з надвірними будівлями, розташованого по АДРЕСА_1 .
Вважав, що нотаріус неправомірно здійснив реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на належне позивачеві нерухоме майно за відповідачем, порушивши  вимоги Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", оскільки наявність в Реєстрі запису про заборону відчуження майна є перешкодою для здійсненння реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки таке обтяження не буде зняте.
На момент реєстрації права власності на спірне майно за ПАТ КБ "ПриватБанк" діяли чинні заборони на відчуження нерухомого майна, а саме: постанова ВДВС Сарненського РУЮ Рівненської області про арешт нерухомого майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20 травня 2010 року у ВП №18809610, за якою накладено арешт на все належне  ОСОБА_1 майно, про що 27 травня 2010 року внесений запис №9868882 до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна; постанова ВДВС Сарненського РУЮ Рівненської області про арешт нерухомого майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 07 квітня 2011 року у ВП №25714378, за якою накладено арешт на все належне  ОСОБА_1 майно, про що 7 квітня 2011 року внесений запис №11047838 до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
Вважав, що реєстратор не мав права проводити 15 вересня 2016 року реєстрацію права власності на належне йому майно, оскільки на нього було накладено обтяження у вигляді арешту.
Зазначав, що нотаріус при вчиненні вказаного вище правочину, не дотримався вимог ч. 3 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", так як не встановив відповідність заявлених відповідачем прав і поданих документів вимогам законодавства, яке вимагає довести підстави набуття права власності, шляхом надання іпотекодержателем: копії письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).
Жодних повідомлень про усунення порушень від відповідача він не отримував, оскільки з 13 грудня 2014 року по 14 квітня 2017 року перебував на військовій службі у Збройних силах України.
Реєстрація права власності на належне позивачеві нерухоме майно за відповідачем, відбулося в порушення вимог Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", яким визначено відстрочку виконання зобов`язання на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті.
Просив суд визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, запис про право власності  №16454214, вчинений 15 вересня 2016 року державним реєстратором – приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Плетньовим Володимиром Олександровичем, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (із відкриттям розділу), індексний номер 31449936 від 19 вересня 2016 року про реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно – житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , за АТ КБ "ПриватБанк".
Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 21 грудня 2023 року у задоволенні позову  ОСОБА_1 до АТ КБ "ПриватБанк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Плетньов Володимир Олексанрович  - про визнання протиправним, скасування рішення відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що надані на вимогу суду Сарненською РДА  матеріали реєстраційної справи №1030233456254, що були підставою для проведення державної реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно – житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , доводять, що реєстратору були надані усі необхідні для цього документи, в тому числі, вимогу про усунення порушення основного зобов`язання, яка надсилалась боржнику за вих. №5.30/1 від 01 серпня 2016 року.
Не погоджуючись із рішенням суду, представник ОСОБА_1 – адвокат Салівонський О.М. оскаржив його в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі вказує, що рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 01 березня 2011 року у справі № 1718/2-173/11, яке набрало законної сили, звернуто стягнення на належні ОСОБА_1 будинок та земельну ділянку, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 05 березня 2008 року № ЯОНРСЯ00000305 в розмірі 30 733,32 доларів США, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ "ПриватБанк" з укладенням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем з отриманням витягу з державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ "ПриватБанк" всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.
Виселено відповідача ОСОБА_1 з вищевказаного будинку зі зняттям з реєстраційного обліку.
Незважаючи на судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, банк задовольнив забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку на підставі застереження у договорі іпотеки.
Суд першої інстанції не звернув увагу на той факт, що заочне рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 01 березня 2011 року юридично та фактично виконане не було, адже відповідач іпотечне нерухоме майно не реалізував (договір купівлі-продажу укладено не було). Питання щодо виселення ОСОБА_1 в примусовому порядку не реалізоване/не виконане - відсутнє виконавче провадження.
За таких обставин на час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу до іпотекодержателя права власності ОСОБА_1 мав матеріальний інтерес щодо іпотечного нерухомого майна, оскільки фактично ним володів та вважав своєю власністю.
Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. 
Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" уведено тимчасову заборону на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.
Такі висновки узгоджуються із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18 (провадження №14-45цс20).
Наявні у справі письмові докази свідчать, що ОСОБА_1 , починаючи з 13.12.2014 року по 12.07.2017 року перебував (майже безперервно) за контрактом в Збройних силах України.
За ОСОБА_1 зберігалося право на житлове приміщення за час перебування в Збройних силах України, а відтак до даних правовідносин має застосовуватися Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".
Іншого житла у власності ОСОБА_1 не мав та не має до цього часу.
Матеріали реєстраційної справи №1030233456254 дійсно містять повідомлення № 5.30 від 08.2016 р., Вимогу про усунення порушення основного зобов`язання № 5.30/1 від 01.08.2016 адресовані ОСОБА_1 на дві адреси: АДРЕСА_1 ; та АДРЕСА_2 .
Проте отримати дані повідомлення рекомендованими листами він фактично не міг, адже в цей час перебував в ЗСУ.
Рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення містять не повну інформацію, яка не дає підстав стверджувати про їх вручення ОСОБА_1 особисто.
За таких обставин відсутні докази належного повідомлення ОСОБА_1 про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання.
Просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове – про задоволення позову.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 05 березня 2008 року між ОСОБА_1 (Іпотекодавець) та ЗАТ КБ "ПриватБанк" (Іпотекодержатель) укладено договір іпотеки, за умовами якого іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно – житловий будинок, загальною площею 68,80 кв.м., житловою площею 41,60 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , що належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Сарненського районного нотаріального округу Овдіюком А.М. 05.03.2008 року за р. № 478, в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором від 05.03.2008 року № ROHPGK00000305 (а.с.9-12).
Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 01 березня 2011 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ROHPGR00000305 від 05 березня 2008 року в розмірі 30 733,32 доларів США, звернено стягнення на будинок, належний ОСОБА_1 , площею 68,8 кв.м. та земельну ділянку, які розташовані  в АДРЕСА_1 – шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки №ROHPGK 00000305 від 05 березня 2008 року) ПАТ КБ "ПриватБанк" з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру права власності, а також наданням ПАТ КБ "ПриватБанк" всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; виселити відповідача з будинку АДРЕСА_1 зі зняттям з відповідного обліку.
Вказане рішення суду набрало законної сили 14 квітня 2011 року.
15 вересня 2016 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Плетньовим В.О. внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно номер 16454214 про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, загальною площею 68,80 кв.м., житловою площею 41,60 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 за ПАТ КБ "ПриватБанк" на підставі вищезазначеного договору іпотеки.
Відповідно до статті 12  Закону України "Про іпотеку" (далі - Закон, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.
Підставами звернення стягнення на предмет іпотеки є: рішення суду, виконавчий напис нотаріуса або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону).
Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону.
Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 36 Закону)
Згідно зі статтею 36 Закону України "Про іпотеку" сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку"; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.
Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.
Для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку.
Вказані вище висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц.
 Умови укладеного між сторонами договору іпотеки (Розділ 4) містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до ст. 36 Закону України "Про іпотеку". 
Згідно з пунктом 29 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України "Про іпотеку" або продажу предмету іпотеку будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону України "Про іпотеку". 
Відповідно до п. 24 іпотечного договору у випадку порушення кредитного договору позичальником або цього договору іпотекодавцем іпотекодержатель направляє іпотекодавцю і позичальнику письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом тридцятиденного строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі почати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього договору.
Підписавши іпотечний договір, сторони обумовили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору.
Доводи ОСОБА_1 стосовно неправомірності задоволення вимог іпотекодержателя шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, за наявності рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 01 березня 2011 року у справі № 1718/2-173/11, яким звернуто стягнення на належні ОСОБА_1 будинок та земельну ділянку, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором не заслуговують на увагу, оскільки способу задоволення вимог іпотеко держателя є правом останнього.
Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем у суді.
Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок № 1127), визначено процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.
Згідно з пунктом 61 Порядку № 1127 (у редакції, чинній на час проведення реєстрації права власності) Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:
1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;
2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;
3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).
Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.
На момент прийняття рішення про державну реєстрацію права власності за АТ КБ "ПриватБанк" останнє надало приватному нотаріусу, який вчиняв реєстраційну дію щодо спірного майна, всі необхідні документи, передбачені пунктом 61 Порядку № 1127, а тому приватний нотаріус не мав правових підстав для відмови у державній реєстрації прав за новим власником, визначених у частині першій статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", що підтверджується матеріалами реєстраційної справи № 1030233456254 щодо об`єкту нерухомого майна: АДРЕСА_1 (а.с. 127).
Доводи апеляційної скарги стосовно того, що наявні у матеріалах реєстраційної справи копії рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення не є належними доказами повідомлення ОСОБА_1 про необхідність усунення порушення зобов`язання спростовуються положеннями чинного законодавства.
Відповідно до п. 99 Правил надання послуг поштового зв`язку, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. № 270 (в редакції чинній на час вручення поштового відправлення) рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень (крім зазначених в абзаці четвертому пункту 93 цих Правил), поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім`ї за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв`язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками.
Отже, вручення повідомлення члену сім`ї ОСОБА_1 , за умови його відсутності за місцем проживання, відповідає положенням Правил надання послуг поштового зв`язку та вважається належним повідомленням про необхідність усунення порушення кредитного зобов`язання.
Стосовно доводів апеляційної скарги про поширення на спірні правовідносини положень Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 червня 2022 року у справі № 638/17318/17 (провадження № 61-2093св22), зазначено, що «пунктом 4 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19) викладено правовий висновок про те, що обмеження, встановлені Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", поширюються не лише на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду, а й на позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, яким є реєстрація права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем на підставі відповідного застереження в іпотечному договорі.
Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому, до прийняття Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.
Водночас Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору.
З огляду на викладене, предмет іпотеки, а саме нерухоме житлове майно, яке використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, не може бути примусово стягнуто на підставі положень Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", у тому числі і шляхом реєстрації права власності за банком як забезпечення виконання позичальником/майновим поручителем умов кредитного договору, укладеного в іноземній валюті.
Такий правовий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18 (провадження № 14-45цс20), від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а.
Висновки про те, що Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" підлягає застосуванню навіть у разі звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку містяться і в постановах Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі № 201/7014/18 (провадження № 61-7373св20), від 30 вересня 2021 року у справі № 127/15802/15-ц (провадження № 61-16395св20).
Разом з тим у Законі України "Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" чітко зазначена сукупність обов`язкових умов за яких вказаний закон застосовується: 
- якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:
- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;
- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч.1 ст. 81 ЦПК України).
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).
Позивачем у справі не надано жодного доказу для підтвердження наявності обов`язкових умов, визначених у Законі України "Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті": не надано докази, що укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ "ПриватБанк" кредитний договір є споживчим (копію кредитного договору у матеріалах справи відсутня), а також не надано доказів, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника, за умови, що у позичальника у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно.
Саме по собі покликання позивача на Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", без доведеності встановлених цим законом умов для його застосування, не може слугувати підставою для визнання незаконним проведеного банком примусового стягнення нерухомого майна.
Таким чином, заявлений  ОСОБА_1 до АТ КБ "ПриватБанк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Плетньов Володимир Олександрович  позов про визнання протиправним, скасування рішення не підлягає до задоволення, у зв`язку з його недоведеністю.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу, яка подана представником ОСОБА_1 – адвокатом Салівонським Олексієм Миколайовичем залишити без задоволення, а рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 21 грудня 2023 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено 23 лютого 2024 року.

Головуючий суддя                                         Шимків С.С.

Судді:         Ковальчук Н.М.

        Хилевич С.В.