Справа № 165/968/21 	Головуючий у 1 інстанції: Ушаков М. М. 	
Провадження № 22-ц/802/15/24  	  Доповідач: Федонюк  С. Ю.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
23 січня 2024 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Федонюк С. Ю.,
суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,
з участю:
секретаря судового засідання - Губарик К. А.,
представника позивачів – ОСОБА_1 ,
представника відповідача – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_5 , поданою його представником ОСОБА_2 , на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 27 квітня 2023 року,
                                       В С Т А Н О В И В:
У березні 2021 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулись до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 27 липня 2020 року по вул. Маяковського в м. Нововолинську внаслідок порушення водієм Правил дорожнього руху ОСОБА_5 відбулося зіткнення транспортних засобів, у результаті чого був пошкоджений автомобіль марки «Опель-Зафіра», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належний ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 , який керував даним автомобілем, отримав тілесні ушкодження. 
Позивачі покликались на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди власнику автомобіля ОСОБА_4 з вини відповідача ОСОБА_5 була заподіяна майнова та моральна шкода. Водій автомобіля «Опель-Зафіра» ОСОБА_3 отримав легкі тілесні ушкодження, у зв`язку з чим лікувався, на що потратив власні кошти для придбання медичних препаратів, тому вважали, що ОСОБА_3 також була заподіяна майнова та моральна шкода. 
Позивачі вказували, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 була забезпечена договором страхування у ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», страховий поліс № АР/4064845 від 20.02.2020 року, в якому визначено, що ліміт страхової відповідальності за шкоду, спричинену життю і здоров`ю, становить 200000,00 гривень, за шкоду, заподіяну майну, - 130000,00 гривень і франшиза становить 1500,00 гривень. 
Також вказували, що в порядку досудового врегулювання спору, відповідно до приписів ст. 16 ЦПК України, страховою організацією було добровільно відшкодовано майнову шкоду у зв`язку із пошкодженням автомобіля у розмірі страхового відшкодування, визначеного страховою організацією, в сумі 94 525,00 гривень. 
Також зазначали, що матеріальна шкода, завдана ОСОБА_4 , полягає у збитках, спричинених фізичним знищенням автомобіля, а наявність матеріальної шкоди підтверджується копіями паспорта на ім`я ОСОБА_4 , копією технічного паспорта та висновками автомобільної товарознавчої експертизи, квитанцією про відшкодування шкоди страховою організацією. Вказують, що згідно з висновками товарознавчої експертизи вартість відновлювального ремонту автомобіля «Опель-Зафіра» складає 547935,66 гривень. Ринкова вартість автомобіля до ДТП становила 218426,85 гривень. Вартість збитків, заподіяних власнику автомобіля, станом на час ДТП складає 218426,85, а на час проведення експертизи - 218337,17 гривень, залишкова вартість досліджуваного автомобіля після ДТП становить 10095,72 гривень. 
З огляду на зазначене позивачі вважали, що майнова шкода, заподіяна ОСОБА_4 у зв`язку із пошкодженням автомобіля, становить 208331,13 гривень (218426,85 - 10095,72 = 208331,13), а тому підлягає стягненню і розмір франшизи – 1500, 00 гривень, всього майнова шкода становить 209831,13 гривень, яку просили стягнути в користь ОСОБА_4 з винуватця ДТП ОСОБА_5 . Також просили з винуватця ДТП стягнути в користь ОСОБА_4 моральну шкоду в сумі 50000 грн. Крім того, вказували, що майнова шкода, заподіяна ОСОБА_3 , полягає у витратах на лікування, що становить 3822,42 грн, які просили стягнути зі страхової компанії. А також просили стягнути зі страхової компанії в користь ОСОБА_3 6500 грн моральної шкоди. Зі ОСОБА_5 просили стягнути: в користь ОСОБА_3 моральної шкоди в сумі 73500 гривень. З відповідачів просили стягнути судові витрати, які понесені ними за сплату судового збору, за проведення експертизи та на правову допомогу в розмірі 16654 грн.
Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 27 квітня 2023 року позов задоволено частково. 
Стягнуто зі ОСОБА_5 в користь ОСОБА_4 113330 грн 93 коп. на відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження автомобіля в дорожньо-транспортній пригоді. Стягнуто зі ОСОБА_5 в користь ОСОБА_4 5000 грн на відшкодування моральної шкоди у зв`язку із пошкодженням автомобіля в дорожньо-транспортній пригоді. В решті позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 відмовлено.
В позові ОСОБА_3 до ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія" про стягнення витрат на лікування та на відшкодування моральної шкоди у зв`язку із ушкодженням здоров`я внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовлено. В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди у зв`язку із ушкодженням здоров`я внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовлено.
Стягнуто зі ОСОБА_5 у користь ОСОБА_4 5500 грн понесених по справі судових витрат.
Не погоджуючись частково із даним рішенням суду, ОСОБА_5 через свого представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на зазначене рішення суду. Вважає рішення незаконним, необгрунтованим, оскільки судом неповно з`ясовано обставини справи, що мають значення для справи, не доведені обставини, що мають значення для справи і визнані встановленими, висновки не відповідають обставинам справи. Судом було порушено норми процесуального та неправильно застосовано норми матеріального права. 
На обгрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що не погоджується із залишковою вартістю пошкодженого автомобіля, що вказаний позивачем на основі проведеної за його ініціативи експертизи, а також із визначеним судом розміром майнової шкоди, оскільки вважає, що повинен сплатити позивачу лише різницю між розміром, що відповідає ліміту страхового відшкодування 130000 грн та сумою реального розміру завданої шкоди, а саме в сумі 12890 грн 86 коп, а не 113330 грн 93 коп., як це визначив суд першої інстанції, виходячи із такого розрахунку: 218426,65 грн (розмір майнової шкоди, визначений позивачем) – 77035,79 грн (залишкова вартість автомобіля, що вказана у дослідженні спеціаліста автотоварознавця на замовлення страхової компанії) – 130000 грн (ліміт страхового відшкодування) – 1500 грн (франшиза) = 12890, 86 грн. 
У поданому відзиві на апеляційну скаргу позивачі вважали доводи необґрунтованими та просили відмовити в її задоволенні, а рішення суду залишити без змін.
Заслухавши пояснення представників сторін у даній справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач ОСОБА_4 понесла фактичні збитки у зв`язку з пошкодженням належного їй автомобіля в дорожньо-транспортній пригоді й оскільки заподіяну майнову шкоду остання обгрунтувала документально, зокрема підтвердила належним та допустимим доказом - висновком судової автотоварознавчої експертизи, тому наявні правові підстави для стягнення з відповідача ОСОБА_5 в користь ОСОБА_4 113330,93 грн на відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження автомобіля, з урахуванням виплати ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія", яка виплатила ОСОБА_4 страхове відшкодування в розмірі 95000,00 грн за майнову шкоду. В решті позовних вимог суд відмовив, однак в цій частині рішення сторони не оскаржували. 
Із таким висновком колегія суддів погоджується з огляду на наступне.
Згідно з ч. 1 ст.15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. 
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальні збитки - це втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Судом встановлено, що 27.07.2020 року о 17 год. 00 хв. ОСОБА_5 , керуючи в місті Нововолинську, по вул. Маяковського автомобілем марки «Фольксваген Шаран», реєстраційний номер НОМЕР_2 , виїзджаючи на головну дорогу, не надав переваги в русі автомобілю марки "Опель Зафіра", номерний знак НОМЕР_1 , що призвело до зіткнення транспортних засобів, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 
Своїми діями ОСОБА_5 порушив п.16.11 ПДР України, вчинивши правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, тому постановою Нововолинського міського суду Волинської області від 02 вересня 2020 року у справі №165/2199/20 ОСОБА_5 визнано винним та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. Дана постанова суду набрала законної сили 14.09.2020 (а.с.11).
Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Отже, вина ОСОБА_5 у скоєнні ДТП є підтвердженою.
Із копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вбачається, що пошкоджений автомобіль марки "Опель Зафіра", номерний знак НОМЕР_1 , 2007 року випуску, перебував у власності позивача ОСОБА_4 (а.с.9).
Згідно з висновком автотоварознавчої експертизи №177 від 19 лютого 2021 року вартість відновлювального ремонту автомобіля марки "Opel Zafira", реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 547953,66 грн. Ринкова вартість автомобіля марки "Opel Zafira", належного ОСОБА_4 , до дорожньо-транспортної пригоди складає 218426,85 грн. Вартість шкоди, що заподіяна власнику автомобіля через його пошкодження, станом на час ДТП складає 218426,85 грн, і станом на час проведення експертизи, складає 218337,17 грн. Залишкова вартість досліджуваного автомобіля після ДТП складає 10095,72 грн (а.с.13-19). 
Висновки експертизи підтверджені калькуляцією ремонту після ДТП №177 від 18.02.2021 року, що є додатком №1 до висновку експертизи (а.с.20-36), на підставі відомості огляду від 03.02.2021 року з участю ОСОБА_5 (а.с.27).
Як видно зі змісту експертного висновку, висновок експерта підготовлено для подання до суду, експерт обізнаний про кримінальну відповідальність згідно із вимогами ст.ст. 384, 385 КК України. 
Будь - яких доказів, які б викликали сумнів у повності, ясності, правильності висновку автотоварознавчої експертизи, чи доказів, пов`язаних з недостатньою професійною кваліфікацією експерта, сторонами надано не було, а тому суд першої інстанції правильно вважав його обґрунтованим і таким, що не суперечить матеріалам справи, та може бути взятим до уваги судом при ухваленні рішення.
Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_5 , як власника транспортного засобу марки «Volkswagen Sharan», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент ДТП була застрахована у ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія" (поліс №АР/4064845 від 20.10.2020) (а.с.10).
23 жовтня 2020 року ОСОБА_4 отримала страхове відшкодування у розмірі 94525,00 грн, що пітверджується фіскальним чеком (а.с.37 зворот).
Із узгодження розміру страхового відшкодування вбачається, що потерпіла сторона ОСОБА_4 04.09.2020 року погодилась на розмір страхового відшкодування страховика ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія" потерпілому за шкоду при ДТП, за вирахуванням суми франшизи в розмірі 1500,00 грн, що становить 95000,00 грн і є остаточною та подальшому перегляду сторонами не підлягає, як на користь потерпілої, так і іншої особи, яка має право на отримання відшкодування (а.с.37).
Судом також встановлено, що представник потерпілої ОСОБА_4 . ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_5 з письмовою претензією про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок пошкодження автомобіля під час дорожньо-траснпортної пригоди, в розмірі 114790,00 грн та франшизи в сумі 1500,00 грн (а.с.39).
Із письмової відповіді на претензію ОСОБА_5 від 10.12.2020 р. вбачається, що останній вважає, що страхова організація повинна була відшкодувати потерпілій ОСОБА_4 збитки в сумі 130000,00 грн (а.с.40).
До апеляційної скарги відповідачем ОСОБА_5 було додучено висновки дослідження спеціаліста автотоварознавця № 864Е-400-20 та № 865 Е від 18.08.2020 року про оцінку автомобіля «Опель Зафіра», з яких видно, що спеціалістом визначено вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Опель Зафіра» в результаті його пошкодження при ДТП, яка складає 191440,12 грн, що відповідає ринковій вартості цього автомобіля на момент до його пошкодження, а також ринкову вартість автомобіля з урахуванням пошкоджень, наявних після ДТП, - 77035,79 грн. 
Як видно із цих досліджень, вони виконувались спеціалістом без огляду досліджуваного автомобіля, на підставі наданих матеріалів фотографій, протоколу огляду, проведеного замовником.
Разом з тим, суду першої інстанції жодною із сторін вказані висновки дослідження спеціаліста до матеріалів справи не були надані.
Сторона відповідача, покликаючись в апеляційній скарзі на висновки спеціаліста в частині визначення вартості залишків пошкодженого автомобіля, в той же час, не мала заперечень щодо вартості автомобіля до ДТП у визначеному експертом розмірі 218426,85 грн, який був взятий за основу судом першої інстанції при ухваленні рішення.
Судом апеляційної інстанції, враховуючи вказані суперечності, за клопотанням представника відповідача 24 серпня 2023 року було ухвалено призначити судову транспортно-товарознавчу експертизу для їх усунення та визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля, матеріального збитку та ринкової вартості залишків пошкодженого автомобіля станом на час розгляду справи, однак дану експертизу не було проведено, оскільки не було забезпечено прибуття експерта до місця зберігання об`єкта дослідження на вказану дату, з якою сторони були ознайомлені. 
Згідно з ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст. 1187 ЦК України).
Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Згідно із ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим замість завдавача шкоди в передбаченому Законом порядку. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22. 1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц вказала, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, що згідно із цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц).
Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність якого застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.
Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобувідшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно з поважних причин помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).
Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що шкода позивачу ОСОБА_4 завдана з вини відповідача ОСОБА_5 та підлягає відшкодуванню частково.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому відповідно до вимог статті 1188 ЦК України, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Визначаючи розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 , суд першої інстанції взяв за основу висновок експертного автотоварознавчого висновку, яким встановлено вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля позивача.
Суд дійшов висновку, що на відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження автомобіля в дорожньо-транспортній пригоді, підлягає до стягнення з відповідача ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 113330,93 грн, виходячи із такого розрахунку: 218426,65 грн (розмір майнової шкоди, визначений позивачем на підставі висновку експертизи) - 10095,72 грн (залишкова вартість автомобіля) - 95000,00 (сума страхового відшкодування, виплачена страховою компанією) = 113330,93 грн.
У випадку фізичного знищення транспортного засобу потерпілому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП. 
Згідно зі ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.
Якщо транспортний засіб вважається фізично знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2022 року у справі №205/7747/18, принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 року у справі №147/66/17).
Тобто, якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15.10.2020 року у справі № 755/7666/19, а також у постановах  від 21.12.2022 справа № 369/13458/20; від 09.11.2022 справа № 366/2985/19; від 09.11.2022 справа № 497/470/2021 та інших. 
Разом з тим, доводи апелянта необгрунтовані належними та допустимими доказами щодо вартості пошкодженого автомобіля після ДТП, оскільки не спростовують висновку судової автотоварознавчої експертизи, які взяті до уваги судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення. 
Посилання апелянта на те, що цивільно-правову відповідальність внаслідок ДТП за відповідача несе саме страховик, а отже ліміт за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 130000,00 грн, повністю покриває вимоги позивача, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки згідно з вимогами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на страховика покладено обов`язок відшкодування лише оціненої шкоди (вартості матеріального збитку), з урахуванням виплати страхового відшкодування.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що з відповідача ОСОБА_5 на користь позивачки необхідно стягнути суму матеріальних збитків в розмірі 113330,93 грн.
Твердження апелянта щодо недоведеності розміру завданої шкоди є безпідставними, оскільки відповідач не спростував наведені позивачами розрахунки розміру завданої шкоди, власних належних експертних висновків не надав. 
Разом з тим, відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встанеовлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими , речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ст.102, 106 ЦПК України висновок експерта може бути ідготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду. У ньому має бути вказано, що експерт попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків, а також у випадку виконання на замовлення учасника справи – про те, що він підготовлений для подання до суду.
Отже, суд бере до уваги дані щодо встановленої вартості пошкодженого автомобіля до та після ДТП, які вказані у висновку судової автотоварознавчої експертизи, як належного та допустимого доказу у данй справі.
При цьому, суд звертає увагу, що сама по собі відсутність згоди відповідача із розміром заявлених до відшкодування збитків (без спростування належними доказами та надання власних обґрунтованих розрахунків) не може слугувати підставою для звільнення його від обов`язку відшкодувати завдану шкоду.
Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову чатково.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду в його оскаржуваній частині - без змін.
Керуючись ст. ст.259, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_5 , подану його представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 27 квітня 2023 року у даній справі залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді