ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
19 березня 2024 року           справа №200/4178/23 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Компанієць І.Д., суддів Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г.,
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08 січня 2024 року у справі № 200/4178/23 (головуючий І інстанції Бабаш Г.П.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

                                               ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернулася до суду з позовом, в якому просила:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу пенсії за період з 18.08.2022 по 31.05.2023 в розмірі 195 544,19 грн;
- зобов`язати відповідача сплатити позивачу пенсію за період з 18.08.2022 по 31.05.2023 в розмірі 195 544,19 грн негайно після набрання судовим рішенням законної сили.
В обгрунтування позову зазначено, що на підставі рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10.04.2023 у справі № 200/4787/22 позивачу призначена пенсія. За період з 18.08.2022 по 31.05.2023 утворилась заборгованість з виплати пенсії в розмірі 195544,19 гривень, яка відповідачем не виплачена з посиланням на відсутність коштів у Пенсійному фонду України.
Таку бездіяльність відповідача позивач вважав протиправною, просив задовольнити позов.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 08 січня 2024 року позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії за період з 18.08.2022 по 31.05.2023 в розмірі 195 544,19 грн.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області сплатити ОСОБА_1 пенсію за період з 18.08.2022 по 31.05.2023 в розмірі 195544,19 грн.
Рішення в частині присудження ОСОБА_1 пенсії у межах суми стягнення за один місяць допущено до негайного виконання.
Вирішено питання судових витрат по справі.
Не погодившись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.
Обґрунтування апеляційної скарги.
Підставою для звернення позивача до суду з цим позовом слугував факт утвореної заборгованості пенсійних виплат на виконання судового рішення у справі № 200/4787/22.
ГУ ПФУ в Донецькій області не заперечує щодо утвореної заборгованості з доплати по перерахунку пенсії позивачу на виконання рішень суду та наявності свого обов`язку виплатити таку заборгованість, однак відзначає, що така виплата буде проведена в порядку черговості, після виділення коштів, тобто відповідно до встановленої процедури.
Таким чином, підставою для звернення позивача до суду з даним позовом є його незгода з діями відповідача, вчиненими на виконання рішення суду в іншій справі, а відтак вирішення позовних вимог лежить в площині виконання вказаних судових рішень, які мають виконуватися відповідно до Закону України "Про виконавче провадження", що не позбавляє права позивача оскаржувати дії відповідача.
Отже, у спірних правовідносинах наявні обставини, з якими стаття 383 КАС України пов`язує виникнення підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.
Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.
Фактичні обставини справи.
ОСОБА_1 є пенсіонером, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10.04.2023 по справі № 200/4787/22, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.08.2022 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням висновків суду про зарахування до пільгового стажу періодів роботи позивача згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 09.09.1992: з 16.12.1995 по 30.01.1996; з 07.11.2007 по 05.12.2008; з 06.10.2009 по 14.01.2013.
На виконання вказаного судового рішення Головним управлінням у Львівській області ОСОБА_1 з 18.08.2022 призначено пенсію за віком відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Заборгованість по пенсії за період з 18.08.2022 по 31.05.2023 складає 195 544,19 гривень.
Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що невиплату пенсії позивачу здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058, тому бездіяльність відповідача є протиправною і пенсійний орган зобов`язаний виплатити позивачу заборгованість з пенсії.
Оцінка суду.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у  старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” № 1058-IV від 09.07.2003, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі – Закон № 1058- ІV).
Згідно із пунктом 1 частини першої статті 8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
На підставі статті 49 Закону № 1058 виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 
1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 
2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 
3) у разі смерті пенсіонера; 
4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 
5) в інших випадках, передбачених законом.
Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.
Стаття 46 Закону № 1058 передбачає, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. 
У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. 
Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
На підставі викладеного є неприйнятними доводи апелянта про не встановлення Кабінетом Міністрів України окремого порядку виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам за минулий час, оскільки підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
У преамбулі до Закону № 1058-IV зазначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.
Конституційне поняття “Закон України”, на відміну від поняття “законодавство України”, не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.
Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у рішенні від 03 травня 2018 року за результатами розгляду зразкової справи№ 805/402/18. 
Верховний Суд України у своїх судових рішеннях неодноразово вказував, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат (постанови Верховного Суду України від 22.06.2010 у справі № 21-399во10, від 07.12.2012 у справі № 21-977во10, від 03.12.2010 у справі № 21- 44а10).
На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що невиплату пенсії позивачеві було здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058, тому бездіяльність відповідача є протиправною і пенсійний орган зобов`язаний виплатити позивачу заборгованість з пенсії.
Є неприйнятними доводи апелянта, що даний спір виник у зв`язку із невиконанням судового рішення у справі № 200/4787/22, оскільки предметом позову у справі № 200/4787/22 було зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.08.2022 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням висновків суду про зарахування до пільгового стажу періодів роботи позивача згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 09.09.1992: з 16.12.1995 по 30.01.1996; з 07.11.2007 по 05.12.2008; з 06.10.2009 по 14.01.2013.
Проте, предметом розгляду цієї справи є правомірність невиплати ОСОБА_1 заборгованості з пенсії в сумі 195 544,19 гривень.
Таким чином, у спірних правовідносинах відсутній спір у зв`язку із невиконанням судового рішення у справах та № 200/4787/22.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення адміністративного позову.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки судове рішення в межах доводів апеляційної скарги є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Як визначено пунктом 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Згідно з пунктом 2 частини п`ятої 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Отже зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                             ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08 січня 2024 року у справі № 200/4178/23 – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08 січня 2024 року у справі № 200/4178/23 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 19 березня 2024 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ст. 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 19 березня 2024 року.

Головуючий суддя                                                                       І.Д. Компанієць

Судді                                                                                          А.В. Гайдар

                                                                                                          Е.Г. Казначеєв