Справа № 127/19779/23
Провадження № 22-ц/801/163/2024
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Федчишен С. А.
Доповідач:Оніщук В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2024 року	Справа № 127/19779/23	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Оніщука В. В. (суддя-доповідач),
суддів: Медвецького С. К., Копаничук С. Г., 

учасники справи:
позивачка – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, 
за апеляційною скаргою адвоката Лунегова Олександра Олексійовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 листопада 2023 року, ухвалене у складі судді Федчишена С. А., в залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог 
У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 29 квітня 2011 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилося троє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 червня 2020 року у справі №127/9259/20 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був розірваний.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30 липня 2021 року у справі №127/9109/20 з позивачки на користь відповідача стягуються аліменти на утримання трьох доньок у розмірі 2 500 грн на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття.
Позивачка своєчасно та у повному обсязі сплачує аліменти, заборгованість відсутня.
Проте на повному утриманні позивачки перебуває рідна бабуся ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є інвалідом І групи та потребує постійного стороннього догляду, через що позивачка не має додаткового заробітку.
Крім того ОСОБА_1 хворіє на остеохондроз грудного відділу хребта, сколіоз, середню ступінь міжреберної невропатії, хронічну виразкову хворобу ДПК у стадії загострення, а тому сама потребує лікування та не має матеріальної можливості виплачувати аліменти у попередньо встановленому розмірі.
Аліменти у загальному розмірі 7 500 грн перевищують щомісячний дохід ОСОБА_1 , що порушує її права, а також права її утриманця на необхідний і достатній розвиток та залишає позивачку без жодних грошових коштів на особисті потреби.
У зв`язку із викладеним вище, позивачка звернувшись в суд із даним позовом, просила зменшити розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 липня 2021 року із неї на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 1 800 грн на кожну дитину, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 листопада 2023 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із того, що позивачка не надала суду жодних належних та допустимих доказів того, що із моменту постановлення судового рішення суттєво погіршився її матеріальний стан, через що вона немає змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Також, суд врахував, що визначений судовим рішенням розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства. Позивачка є працездатною особою та має можливість заробляти на життя своєю працею, а зменшення розміру стягнутих аліментів негативно вплине на належне забезпечення дітей та суперечитиме їх інтересам.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись із таким рішенням, адвокат Лунегов О. О. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 04 грудня 2023 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя – Оніщук В. В., судді: Медвецький С. К., Копаничук С. Г.
Ухвалами Вінницького апеляційного суду від 08 грудня 2023 року апеляційну скаргу залишено без руху, надано строк для усунення недоліків та витребувано справу із суду першої інстанції.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 14 грудня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 26 грудня 2023 року справу призначено до розгляду на 11 січня 2024 року в порядку письмового провадження. 

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Доводи апеляційної скарги зводяться до доводів позовної заяви.
Після призначення аліментів, відбулись зміни в житті позивачки, а саме взяття на утримання інваліда 1 групи, відносно якого, в позивача наявний обов`язок по утриманню відповідно до положень СК України, а також погіршився стан її здоров`я.
Зміни в житті платника аліментів є підставою для зміни розміру аліментів раніше встановленого рішенням суду, у даному випадку в бік зменшення у зв`язку з наявністю у платника аліментів на утримані інваліда 1 групи та погіршення стану здоров`я.
Крім того до апеляційної скарги долучено копію довідки про склад сім`ї, відповідно до якої позивачка та ОСОБА_6 проживають без реєстрації за однією адресою, а також відомості з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Фактичні обставини справи, встановлені судом
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 29 квітня 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 червня 2020 року у справі №127/9259/20 (а. с. 15).
ОСОБА_7 та ОСОБА_2 є батьками трьох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а. с. 12-14).
За трьома виконавчими листами від 21 вересня 2021 року, виданих на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 липня 2021 року (справа № 127/9109/21) із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на трьох дітей у розмірі 2 500 грн на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 01 травня 2021 року (а. с. 16-18).
Відповідно до довідки Третього ВДВС у м. Вінниці № 28509/22.31-29 від 27 квітня 2023 року станом на 27 квітня 2023 року аліменти на трьох дітей сплачено у повному обсязі, заборгованості немає (а. с. 19).
Згідно довідки, виданої ОСББ «Еталон-Л» за № 5 від 04 квітня 2023 року, діти проживають разом із батьком за адресою АДРЕСА_1 з 2013 року по теперішній час (а. с. 11).
Із витягу з реєстру територіальної громади №2023/004969469 від 04 липня 2023 року встановлено, що місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване за адресою АДРЕСА_1 з 20 грудня 2013 року (а. с. 10).
ОСОБА_6 є особою з інвалідністю І групи безтерміново та потребує постійного стороннього догляду і допомоги, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ № 090364 від 15 лютого 2019 року (а. с. 20).
Згідно із довідкою Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної військової адміністрації Вінницької області від 01 листопада 2022 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні та отримує компенсацію фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , інваліду І групи підгрупи А, з 01 вересня 2022 року по 31 серпня 2023 року (а. с. 21).
Відповідно до наданих медичних довідок ОСОБА_1 зверталась за медичною допомогою з приводу відповідних захворювань (а. с. 22-25).

Позиція суду апеляційної інстанції
Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає у повній мірі.
Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7 та 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
За змістом ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, при цьому даний обов`язок є особистим, індивідуальним обов`язком як матері, так і батька.
За змістом ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. 
Отже, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення тими повноліття, незалежно від того проживають вони разом чи окремо. Кожен із батьків несе обов`язок утримання своїх дітей, способи виконання якого може визначатися за домовленістю між ними або за рішенням суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення для справи. 
При цьому згідно з положеннями ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
Заявляючи позов про зменшення розміру аліментів, позивачка посилалася на те, що після ухвалення рішення про стягнення аліментів у її житті відбулись зміни через взяття на утримання своєї бабусі, інваліда 1 групи, а також погіршився стан її здоров`я.
Відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статей 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Таким чином, обов`язок по доказуванню позовних вимог і обставин, на які позивач посилається в обґрунтування своїх вимог, покладається на нього.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Апеляційний суд виснує, що матеріали справи не містять жодних доказів того, що з моменту винесення рішення про стягнення аліментів матеріальний стан ОСОБА_1 погіршився.
Так, оскаржуючи рішення суду першої інстанції, представник позивача долучив до апеляційної скарги довідку Вороновицької селищної ради про склад сім`ї № 18-20/4-1/285 від 12 вересня 2023 року, відповідно до якої ОСОБА_1 та ОСОБА_6 проживають без реєстрації за однією адресою, довідку Вороновицької селищної ради № 588/01.15/23 від 01 листопада 2023 року, відповідно якої ОСОБА_1 надає соціальні послуги по здійсненню догляду за ОСОБА_6 , а також відомості з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_1 з січня по вересень 2023 року.
З цього приводу апеляційний суд зазначає таке.
Згідно із вимогами статті 83 ЦПК України, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Відповідно до частини другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Частиною третьою статі 367 ЦПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Зі змісту апеляційної скарги убачається, що викладаючи у ній доводи проти ухваленого у цій справі рішення суду першої інстанції, представник позивачки посилався на вказані документи, як на доказ, який підтверджує зміну матеріального стану ОСОБА_1 .
Проте апеляційний суд звертає увагу на те, що довідка Вороновицької селищної ради про склад сім`ї № 18-20/4-1/285 видана 12 вересня 2023 року, тобто задовго до ухвалення рішення судом першої інстанції.
Також зі змісту довідки Вороновицької селищної ради № 588/01.15/23 можна встановити, що ОСОБА_1 надає соціальні послуги по здійсненню догляду за ОСОБА_6 , за що призначена компенсація. Проте і ця довідка видана 01 листопада 2023 року – до ухвалення рішення. 
Отже, колегія суддів звертає увагу на те, що стороні позивачки було достеменно відомо про наведені вище обставини та зазначені довідки до ухвалення оскаржуваного рішення суду. 
Будь-яких посилань щодо неможливості подання вказаних документів, у тому числі відомостей з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від сторони позивачки, апеляційна скарга не містить.
Як зазначалося, за змістом статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Таким чином колегія суддів вважає, що підстави для прийняття судом апеляційної інстанції таких нових доказів відсутні, оскільки вони до суду першої інстанції позивачкою не подавалися, не були предметом дослідження суду першої інстанції, а також не обґрунтовано та не надано доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї.
Тому враховуючи принцип диспозитивності та змагальності сторін у судовому процесі, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про недоведеність позивачкою, що із моменту постановлення судового рішення про стягнення аліментів її матеріальний стан суттєво погіршився, через що вона не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.
Колегія суддів вважає неспроможними доводи апеляційної скарги про те, що утримання ОСОБА_6 є обов`язком ОСОБА_1 , адже відповідно до положень ст. 266 СК України повнолітні внуки, правнуки зобов`язані утримувати непрацездатних бабу, діда, прабабу, прадіда, які потребують матеріальної допомоги і якщо у них немає чоловіка, дружини, повнолітніх дочки, сина або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що повнолітні внуки, правнуки можуть надавати матеріальну допомогу. 
Доказів на підтвердження таких обставин позивачка суду не надала, а її особисте волевиявлення здійснювати догляд за ОСОБА_6 , на думку апеляційного суду, не може бути підставою для зменшення розміру утримання власних дітей, що є прямим обов`язком ОСОБА_1 як матері.
Окрім того колегія суддів звертає увагу на те, що у позовній заяві позивачка зазначає, що розмір аліментів у 7 500 грн перевищує її місячний дохід. При цьому відповідно до наданої нею довідки Третього ВДВС у м. Вінниці № 28509/22.31-29 від 27 квітня 2023 року станом на 27 квітня 2023 року аліменти на трьох дітей сплачено у повному обсязі, заборгованості немає, що дає підстави для висновку, що ОСОБА_1 має відповідне джерело доходів.
Апеляційний суд також погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не надала доказів того, що стан її здоров`я погіршився після винесення рішення про стягнення аліментів, а витрати на лікування є значними.
Також апеляційний суд зауважує, що згідно із наданими медичними довідками позивачка не має жодних обмежень до роботи із будь-якими умовами праці.
За таких обставин, з урахуванням наявних у матеріалах справи доказів та того, що ОСОБА_1 є особою працездатного віку, колегія суддів виснує, що підстави для зменшення розміру аліментів на утримання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відсутні.
Ураховуючи принцип розумності і справедливості, зважаючи на необхідність належного матеріального забезпечення дітей, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , при цьому визначений рішенням суду у справі № 127/9109/21 розмір аліментів є необхідним для життєдіяльності малолітніх доньок сторін та забезпечення того рівня життя, який діти мають тоді, коли утримуються обома батьками та отримують надійне стабільне матеріальне утримання як з боку батька, так і з боку матері.
Апеляційний суд наголошує, що виховання дітей одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дітей, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дітей таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку – батька.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що під час розгляду справи позивачкою не було доведено належними та допустимими доказами обставини, на які вона посилалася у позовній заяві, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати понесені у зв`язку з апеляційним переглядом справи слід залишити за ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Лунегова Олександра Олексійовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 листопада 2023 року залишити без змін.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції залишити за ОСОБА_1 .
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий                                                                   В. В. Оніщук

Судді                                                                         С. К. Медвецький 

                                                                               С. Г. Копаничук