ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/41400/23                                                                   Суддя (судді) першої інстанції: Жук Р.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  29 січня 2024 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Губської Л.В., Епель О.В., секретар судового засідання Євгейчук Ю.О., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2023 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Міністерства юстиції України   про   визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

                                                      В С Т А Н О В И В :

           08.11.2023 р. ОСОБА_1 подано до Київського окружного адміністративного суду позов до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Міністерства юстиції України, в якому просить:
          - визнати протиправною бездіяльність Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо надання відповіді на запит на інформацію ОСОБА_1 від 19.04.2023 №ПІ-Ч-282-23;
          - зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) надати відповідь на запит на інформацію ОСОБА_1 від 19.04.2023 №ПІ-Ч-282-23;
          - визнати протиправною бездіяльність Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), яка в розумінні пункту 7 розділу V Порядку розгляду звернень та організації особистого прийому громадян у Міністерстві юстиції України, його територіальних органах, підприємствах, установах та організаціях, що належать до сфери його управління, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 15.02.2017 №388/5, полягає у невиконанні запиту на інформацію ОСОБА_1 від 19.04.2023 №ПІ-Ч-282-23;
          - зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) виконати запит на інформацію ОСОБА_1 від 19.04.2023 №ПІ-Ч-282-23 в розумінні пункту 7 розділу V Порядку розгляду звернень та організації особистого прийому громадян у Міністерстві юстиції України його територіальних органах, підприємствах, установах та організаціях, що належать до сфери його управління, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 15.02.2017 №388/5;
          - визнати протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України, яка полягає у не оприлюдненні на офіційному сайті Міністерства юстиції України наказу Міністерства юстиції України від 07.08.2018 №1755/5 відповідно до вимог частини шостої статті 15 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» та у порядку, передбаченому Законом України «Про доступ до публічної інформації»;
          - зобов`язати Міністерство юстиції України оприлюднити на офіційному сайті Міністерства юстиції України наказ Міністерства юстиції України від 07.06.2018 №1755/5 відповідно до вимог частини шостої статті 15 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» та у порядку , передбаченому Законом України «Про доступ до публічної інформації».
          Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2023 позовну заяву ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії повернуто позивачеві на підставі п. 6 ч. 4 ст. 169 КАС України внаслідок порушення правил об`єднання позовних вимог. 
          При цьому суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позовні вимоги не пов`язані між собою підставами виникнення позовних вимог, предметом спору та докази на обґрунтування позовних вимог у цій справі різні та порядок розгляду передбачений Кодексом адміністративного судочинства України теж різний.          
          Позивач, не погоджуючись з ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2023 р. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
          Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги не пов`язані між собою підставами виникнення.
          Відповідно до ст.312 КАС України, апеляційну скаргу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
          Відповідачами подано відзиви на апеляційну скаргу, якими підтримано висновки суду першої інстанції.
          Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу обґрунтованою, а судове рішення таким, що підлягає скасуванню, з наступних підстав.
          Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою від 13 листопада 2023 суд першої інстанції повернув позовну заяву ОСОБА_1 на підставі п. 6 ч. 4 ст. 169 КАС України як таку, в якій порушено правила об`єднання позовних вимог.
          Однак з такими висновками суду першої інстанції судова колегія не може погодитися з огляду на таке.
          З огляду на приписи ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.
          За правилами ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, установленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням установленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
          З урахуванням вимог положень ч. 5 ст. 160 КАС України у позовній заяві зазначаються, зокрема, зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів (п. 4); виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини (п. 5).
          Відповідно до ч. 1 ст. 172 КАС України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.
          У свою чергу право позивача заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою, передбачено також ч. 1 ст. 21 КАС України.
          Викладене свідчить, що об`єднання в одній позовній заяві декількох вимог допускається за умови пов`язаності їх між собою підставами виникнення або поданими доказами, а також основних і похідних вимог.
          Під підставами позову слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги. Обставинами можуть бути лише юридичні факти матеріально-правового характеру, тобто такі факти, які тягнуть певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин. Юридичні факти матеріально-правового характеру, які визначені як підстави позову, свідчать про те, що існують правовідносини і що внаслідок певних дій ці відносини стали спірними.
          Предметом позову є матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, відповідно до яких суд має ухвалити рішення. Характер позовної вимоги визначається характером спірних правовідносин, з якого випливає вимога позивача.
          Таким чином, у випадку пред`явлення позивачем в одній позовній заяві кількох вимог, що становлять предмет адміністративного позову, вказані вимоги мають виникати з однакових юридичних фактів, тобто мати єдині підстави позову, оскільки в протилежному випадку виникають різні адміністративні позови, які підлягають розгляду в окремих самостійних провадженнях.
          Як було встановлено раніше, постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позовні вимоги не пов`язані між собою, оскільки позовні вимоги мають різні підстави їх виникнення, які не пов`язані між собою, та обґрунтовуються різними доказами, а тому таке об`єднання позовних вимог значно ускладнить розгляд справи.
          Однак, пунктом 6 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).
          З огляду на частину 1 ст.172 КАС України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.
          Між тим, відповідно до частини 2 ст. 172 КАС України суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами:
1) одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача;
2) одного й того самого позивача до різних відповідачів;
3) різних позивачів до одного й того самого відповідача.
          Разом з тим, відповідно до частин 4 та 5 статті 172 КАС України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом, та не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам. Вищезазначені підстави стосовно заборони об`єднання позовних вимог є вичерпними та розширеному тлумаченню не підлягають.
          У розрізі наведеного судова колегія звертає увагу, що із змісту позовних вимог Позивача не вбачається підстав, передбачених ч. ч. 4, 5 ст. 172 КАС України, оскільки відсутні передумови вважати, що заявлені вимоги підлягають розгляду у порядку різного судочинства чи щодо них встановлена виключна підсудність різним судам.
          Зі змісту позовної заяви вбачається, що позов пред`явлений одного й того самого позивача до різних відповідачів, один з яких (Міністерство юстиції України) є вищим органом відносно другого розпорядника інформації (Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)).
          Так, як зазначив позивач, Наказом Міністерства юстиції України від 15 лютого 2017 року № 388/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26 жовтня 2018 року № 3371/5) затверджено Порядок розгляду звернень та організації особистого прийому громадян у Міністерстві юстиції України, його територіальних органах, підприємствах, установах та організаціях, що належать до сфери його управління (далі - Порядок № 388/5), який відповідно до його пункту 1 розділу І визначає: процедуру розгляду звернень громадян, запитів на отримання публічної інформації у разі, якщо суб`єкт відносин у сфері доступу - запитувач інформації є фізичною особою або громадським об`єднанням без статусу юридичної особи (далі - запити на отримання публічної інформації); здійснення контролю за дотриманням строків їх розгляду; основні вимоги до організації і проведення особистого прийому громадян; загальні засади ведення діловодства за зверненнями громадян та запитами на отримання публічної інформації у Міністерстві юстиції України, його територіальних органах, підприємствах, установах та організаціях, що належать до сфери його управління (далі - органи і установи юстиції).
          Пунктом 13 розділу І Порядку № 388/5 передбачено, що додержання вимог цього Порядку є обов`язковим для всіх структурних підрозділів апарату Міністерства юстиції України, органів і установ юстиції.
          Згідно з пунктом 11 розділу ІІІ Порядку № 388/5 листи-відповіді на звернення громадян, запити на отримання публічної інформації оформлюються відповідно до вимог Інструкції з діловодства в Міністерстві юстиції України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 07 червня 2018 року № 1755/5.
          Таким чином, у позовній заяві заявлені вимоги до двох розпорядників інформації, один з яких (Міністерство юстиції України) є вищим органом відносно другого розпорядника інформації (Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)) та який встановив єдину процедуру розгляду запиту на інформацію, у тому числі й вимоги щодо оформлення листів-відповідей на запити на інформацію, але не опублікував зазначені вимоги у вигляді наказу Міністерства юстиції України від 07 червня 2018 року № 1755/5.
          Тобто, позовні вимоги у даній справі виникають з одних підстав та правовідносин, і спрямовані на оскарження дій відповідачів щодо розгляду запитів .
          Відтак обидві позовні вимоги пов`язані між собою однією підставою виникнення.
          Щодо висновків суду першої інстанції про те, що об`єднання позовних вимог ОСОБА_2 значно ускладнить розгляд справи, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 6 ст. 172 КАС України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства. Разом з тим, указаним процесуальним повноваженням суд першої інстанції не був позбавлений можливості скористатися.
          Викладене свідчить про помилковість висновків суду першої інстанції про наявність правових підстав для повернення позовної заяви на підставі п. 6 ч. 4 ст. 169 КАС України, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню.
          Указані висновки суду апеляційної інстанції відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 17.06.2021 у справі №640/27758/20.
          Інші доводи апеляційної скарги колегією суддів відхиляються з огляду на вищевикладені висновки суду апеляційної інстанції.
          Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
          Судовою колегією також враховується, що Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для Суду природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.
          Зі змісту ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод прямо випливає, що доступність правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд. У рішенні по справі «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 Європейський суд з прав людини дійшов до висновку, що сама конструкція ст. 6 Конвенції була би безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні по цій справі Суд закріпив правило, що ч. 1 ст. 6 Конвенції містить у собі й невід`ємне право особи на доступ до суду.
          У рішеннях від 13.01.2000 у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та від 28.10.1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини зазначив про порушення п. 1 ст. 6 Коневенції, яке виявилося в надто суворому тлумаченні внутрішніми судами процесуальної норми, що позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог.
          Отже, системний аналіз положень Конвенції, практики Європейського суду з прав людини та національного законодавства, а також встановлені вище обставини неможливості повернення позовної заяви з підстав п. 6 ч. 4 ст. 169 КАС України, оскільки заявлені позивачем позовні вимоги розглядаються у порядку адміністративного судочинства і щодо них не встановлена виключна підсудність різним судам, дають підстави для висновку, що передчасно постановлена оскаржувана ухвала зумовила утворення перешкод особі у доступі до правосуддя, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.
          Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
          Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
          Згідно п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
          За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання про повернення позовної заяви було порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, у зв`язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити - ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
          Керуючись ст. ст. 169, 172, 242-244, 250, 287, 308, 312, 320, 321, 322, 325 КАС України, апеляційний суд, -

                                                  П О С Т А Н О В И В :

          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2023 - задовольнити.
          Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2023 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Міністерства юстиції України  про  визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - скасувати, справу направити до Київського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
          Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає.

            Колегія суддів:                                                                                  О.В. Карпушова

                                                                                                    Л.В. Губська

                                                                                                    О.В. Епель