КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110
факс 284-15-77 e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Унікальний номер справи № 755/3785/22 Апеляційне провадження №22-ц/824/1356/2024	Головуючий у суді першої інстанції - Слободянюк А.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Гуль В.В.	
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
 
02 лютого 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
суддя-доповідач                    Гуль В.В.,
судді                                       Матвієнко Ю.О., Мельник Я.С.,
 
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2022 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування, -
 
ВСТАНОВИВ:
 
У травні 2022 року Приватне акціонерне товариство «Просто-страхування» звернулося до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути зі ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» затрати по виплаті страхового відшкодування у розмірі 37 292 грн. 41 коп., витрати по оплаті судового збору у розмірі 2 481 грн. 00 коп. та 5 000 грн. 00 коп. судових витрат, пов'язаних із оплатою професійної правової допомоги.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що 24.10.2019 року на бульварі Дружби Народів у м. Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «ВАЗ 2108», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , та автомобіля марки «Honda CR-V», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 .
При цьому, позивач зазначає, що на час ДТП між ПрАТ «Просто-страхування» та ОСОБА_2 був діючим договір страхування серії PKS № 1900617 майнових інтересів власника автомобіля «Honda CR-V», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Внаслідок зазначеної ДТП автомобіль марки «Honda CR-V», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження.
Відповідно до Висновку № 75-D/93/1 від 27.05.2020 року вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Honda CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 66 436 грн. 60 коп., а відповідно до Рахунку № 019666/241020191 від 24.10.2019 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Honda CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 102 729 грн. 01 коп.
Зазначена вище ДТП була визнана страховим випадком, про що 20.11.2019 року співробітниками АТ «Просто-страхування» було складено страховий акт № 140846, відповідно до якого страхове відшкодування становить 102 729 грн. 01 коп.
Таким чином, відповідно до умов договору ПрАТ "Просто-страхування" було виплачено страхове відшкодування у розмірі 102 729 грн. 01 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 20416 від 21.11.2019 року.
Разом з тим, відповідно до постанови Печерського районного суду м. Києва від 22.01.2020 року відповідача було визнано винним у вчиненні вищенаведеної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності.
У зв`язку з зазначеним та враховуючи те, що на момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ТзДВ «СК Альфа-Гарант» згідно з Полісом № АО/5903815 (франшиза - 1000 грн. 00 коп.), позивач звернувся до вказаного товариства з заявою про відшкодування шкоди.
ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» розглянуло дану заяву та прийняло рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 47 159 грн. 14 коп., які 22.05.2020 року були перераховані на рахунок АТ «Просто-Страхування».
Не погоджуючись із розміром страхового відшкодування, АТ «Просто-Страхування» звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом про відшкодування шкоди.
Рішенням Господарського суду м. Києва від 31.01.2022 року із ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» було стягнуто на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 18277 грн. 46 коп., які 03.02.2022 року були перераховані на рахунок АТ «Просто-Страхування».
На підставі зазначеного, а також посилаючись на те, що різниця між збитком, виплаченим страховою компанією, та вартістю відновлювального ремонту підлягає компенсації винною у ДТП особою, позивач звернувся до суду з цим позовом та просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 37 292 грн. 41 коп. (102729 грн. 01 коп. - 65 436 грн. 60 коп.).
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне встановлення обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовом задовольнити у повному обсязі. 
При цьому, в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на неврахування судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення судової практики Верховного Суду про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів згідно ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати) за договором майнового страхування транспортного засобу. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на те, що сума відшкодування у розмірі 37 292 грн. 41 коп. знаходиться у межах ліміту відповідальності страховика за полісом цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/5903815. Тобто, на думку сторони відповідача, покладання обов`язку з відшкодування шкоди в повному розмірі у межах страхового відшкодування на відповідача, як на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачував страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Також, вказував, що, як вбачається з надано позивачем рахунку № 019666/241020191 від 24.10.2019 року, він лише є калькуляцією орієнтовної вартості ремонтно-відновлювальних робіт і запчастин. При цьому, дана калькуляція не підписана особою, яка в ній вказана.
У порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 24.10.2019 року на бульварі Дружби Народів у м. Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «ВАЗ 2108», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , та автомобіля марки «Honda CR-V», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 .
При цьому, на час ДТП між ПрАТ «Просто-страхування» та ОСОБА_2 був діючим договір страхування серії PKS № 1900617 майнових інтересів власника автомобіля «Honda CR-V», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Актом огляду транспортного засобу № 140846 від 25.10.2019 року зафіксовано характер пошкоджень (назва деталей та опис пошкоджень) автомобіля марки «Honda CR-V», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Відповідно до Висновку № 75-D/93/1 від 27.05.2020 року вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Honda CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 66 436 грн. 60 коп., в тому числі 7094 грн. 77 коп. ПДВ на вартість матеріалів та складових, а вартість відновлювального ремонту КТЗ становить 108 705 грн. 19 коп.
Страховим актом № 140846 від 20.11.2019 року дану подію визнано страховим випадком, виплата страхового відшкодування за ремонт автомобіля «Honda CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_2 , визначена у розмірі 102 792 грн. 01 коп.
Згідно з платіжним дорученням № 20416 від 21.11.2019 року позивачем виплачено на рахунок ПАТ Дніпро Мотор Інвест страхове відшкодування за ремонт автомобіля «Honda CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_2 , у розмірі 102 729 грн. 01 коп., згідно з розпорядженням № 140846 від 20.11.2019 року.
Підставою для виплати страхового відшкодування у розмірі 102 729 грн. 01 коп. є рахунок № 019666/241020191 від 24.10.2019 року, згідно з яким вартість відновлювального ремонту автомобіля «Honda CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 102 729 грн. 01 коп.
Разом з тим, відповідно до постанови Печерського районного суду м. Києва від 22.01.2020 року відповідача було визнано винним у вчиненні вищенаведеної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності.
Як вбачається з матеріалів справи, власник автомобіля марки «ВАЗ 2108», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 уклав діючий на дату ДТП договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспортного засобу, оформлений полісом № АО/5903815, з ТзДВ «СК «Альфа Гарант», предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем марки «ВАЗ 2108», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Ліміт відповідальності - 130 000 грн., франшиза - 1000 грн.
У зв`язку з зазначеним, позивач звернувся до вказаного товариства з заявою про виплату страхового відшкодування.
22.05.2020 року ТзДВ «СК Альфа Гарант» було здійснено на користь позивача виплату страхового відшкодування у розмірі 47 159 грн. 14 коп.
Рішенням Господарського районного суду м. Києва від 31.01.2022 року з ТзДВ «СК «Альфа Гарант» на користь ПрАТ «Просто-страхування» було стягнуто страхове відшкодування у розмірі 18 277 грн. 46 коп., які також були перераховані на рахунок позивача.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що сума відшкодування у розмірі 37 292 грн. 41 коп. знаходиться у межах ліміту відповідальності страховика за полісом цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/5903815, а отже не підлягає стягненню з відповідача.
Колегія суддів не може погодитися з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Так, пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальні збитки - це втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Згідно з ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Частиною 1 статті 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
У п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення     статті 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).
В абзаці 3 пункту 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Вищевказані правові висновки  також було викладено Верховним Судом у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі №337/1673/16-ц та постанові від 20 червня 2019 року у справі № 362/5422/15.
Отже, системний аналіз ст.ст. 22, 988, 1166, 1192, 1194 ЦК України та ст. ст.22, 28, 29, 36 Закону можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди.
При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі обов`язок відшкодувати ту частину витрат, які необхідні для проведення ремонту автомобіля, які не увійшли до страхової виплати, покладається на особу, яка завдала шкоду, у загальному порядку.
Також, як зазначив Верховний Суд у постанові від 14.04.2022 року у справі № 205/7747/18, принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).  Отже, частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
За викладених обставин, висновок суду першої інстанції та доводи відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу,  про те, що враховуючи, що ліміт страхового відшкодування, визначений у полісі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, не перевищує розмір завданої шкоди, то відповідач не зобов`язаний сплачувати різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою відшкодування, є помилковими.
У свою чергу, відповідальність відповідача застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, відшкодування за яким має особливості, встановлені Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів". 
Зокрема, правила ст. 29 цього Закону покладають на страховика обов'язок у разі пошкодження транспортного засобу відшкодувати потерпілому не всі витрати, а лише витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у встановленому законом порядку.
Тобто, даний Закон встановлює законодавчі обмеження щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме: розмір страхової виплати визначається з урахуванням зносу автомобіля, що, у свою чергу, згідно зі ст. 1194 ЦК України покладає на винуватця обов`язок сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у разі її недостатності.
Саме такі виплати були відшкодовані ТзДВ «СК «Альфа Гарант» позивачу ПрАТ «Просто-страхування».
Та обставина, що ліміт відповідальності страховика за шкоду, завдану майну, визначений полісом обов`язкового страхування у розмірі 130 000,00 грн. (франшиза - 1000 грн.), не свідчить про те, що відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, яка виходить за межі відповідальності його страховика.
Водночас, у постанові від 07.02.2019 року по справі № 645/3746/16 Верховний Суд зазначив, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці. ... Доводи касаційної скарги про необхідність визначення розміру збитку з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу є необгрунтованими, оскільки за правилами статей 1188, 1192 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовуються у розмірі реальної вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу враховується у випадку стягнення на користь потерпілого вартості такого майна. В даному випадку судами вирішено спір не про стягнення повної вартості автомобіля, а щодо стягнення сплаченої позивачем реальної вартості виконаних робіт по відновлювальному ремонту, пошкодженого з вини відповідача транспортного засобу.
Таким чином, оскільки відносини між відповідачем та його страховиком регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та правилами статті 29 Закону, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача страхового відшкодування.
У свою чергу, як вже зазначалося вище, з матеріалів справи вбачається, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля становила 102729 грн. 01 грн., яку відповідно до платіжного доручення № 20416 від 21.11.2019 року позивач виплатив на рахунок СТО. 
У подальшому, ТзДВ «СК «Альфа Гарант» було здійснено на користь позивача виплату страхового відшкодування у загальному розмірі 65 436 грн. 60 коп. відповідно до умов полісу № АО/5903815.
Таким чином, оскільки різниця між фактично сплаченим страховим відшкодуванням за договором добровільного страхування транспортного засобу та отриманою позивачем сумою страхового відшкодування за страховим полісом відповідача складає 37 292 грн. 41 коп. (102729,01 - 65436,6), вказана сума підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача.
При цьому, колегія суддів враховує, що відповідач, заперечуючи проти визначеного розміру матеріальних збитків, заявлених позивачем, а також ставлячи під сумнів наданий позивачем рахунок, не навів жодних доводів як на його спростування, так й щодо правильності визначення обсягу пошкоджених деталей, їх вартості та вартості ремонтних робіт, необхідних для відновлення пошкодженого транспортного засобу, а тому вказані доводи не дають суду підстав для сумніву у правильності визначеної суми.
Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).
Отже, ухвалене судом першої інстанції рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.
Також, за результатами розгляду апеляційної скарги та у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 481 грн. 00 коп. та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3 721 грн. 50 коп., а всього 6 202 грн. 50 коп.
Крім того, відповідно до положень ст. 137 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення витрати на професійну правничу допомогу у судах першої та апеляційної інстанції на загальну суму 10 000 грн. 00 коп., понесення яких позивачем підтверджується наступними доказами, наявними у матеріалах справи: копією посвідчення адвоката № 6423/10 від 15.02.2018 року, копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю КС № 6423/10 від 15.02.2018 року, копією договору про надання правничої допомоги № 1 від 02.01.2020 року, копією реєстру справ від 01.02.2022 року, копією Акту виконаних робіт від 28.02.2022 року, копією платіжного доручення № 1892 від 01.02.2022 року, копією рахунку-фактури № 2 від 01.02.2022 року, копією детального опису робіт (наданих послуг) від 28.02.2022 року, копією рахунку-фактури № 18 від 03.11.2022 року, копією платіжного доручення № 13797 від 03.11.2022 року, копією Акту виконаних робіт від 30.11.2022 року. 
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 371, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» - задовольнити.
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2022 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування - задовольнити.
Стягнути зі ОСОБА_1 н користь Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 37 292 (тридцять сім тисяч двісті дев`яносто дві) грн. 41 коп., судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 202 (шість тисяч двісті дві) грн. 50 коп. та судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп.
 
Учасники справи:
Позивач: Приватне акціонерне товариство «Просто-страхування», код ЄДРПОУ 24745673, місцезнаходження: м. Київ, вул. Герцена, 10.
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:                                                               

Судді: