справа № 357/5065/23
провадження № 22-ц/824/3337/2024
головуючий у суді І інстанції Бебешко М.М.  
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
         13 лютого 2024 року                                                                             м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Писаної Т.О.
суддів - Приходька К.П., Журби С.О.
за участю секретаря судового засідання - Савченко К.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 4 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Відділ Державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про усунення перешкод у розпорядженні квартирою шляхом зняття арешту,

В С Т А Н О В И В:
 
У квітні 2023 року позивач ОСОБА_1 , діючи як законний представник неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , через свого представника ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до АТ "Комерційний банк "ПриватБанк", в якому просив суд: зняти арешт з нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження № 20159593 (спеціальний розділ), що накладено на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер ВП: НОМЕР_2, виданої 20 квітня 2017 року Білоцерківським міським відділом Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області. Особа, майно /права, якої обтяжуються: ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 є дідом неповнолітньої внучки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі № 357/6757/16 від 26 вересня 2016 року позбавлено ОСОБА_4 та ОСОБА_5 батьківських прав відносно їх малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та призначено опікуном останньої ОСОБА_1 .
  ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , після смерті якого залишилася спадщина у виді нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_2 . 
Постановою нотаріуса Другої білоцерківської державної нотаріальної контори Мельничук М.В. від 8 квітня 2023 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та повідомлено позивача про наявність обтяжень на нерухоме майно, через що неможливо видати свідоцтво про право на спадщину. 
Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за номером обтяження № 20159593 міститься інформація про арешт нерухомого майна, накладеного постановою державного виконавцям від 20 квітня 2017 року у ВП № НОМЕР_2. 
Згідно з інформацією з Автоматизованої системи виконавчих проваджень, виконавче провадження № НОМЕР_2 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" завершено. 
За таких обставин позивач звернувся до суду із вказаним позовом.
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 4 вересня 2023 року позов ОСОБА_1 до АТ "Комерційний банк "ПриватБанк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Відділ Державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про усунення перешкод у розпорядженні квартирою шляхом зняття арешту задоволено повністю.
Знято арешт з нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження № 20159593 (спеціальний розділ), що накладено на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП НОМЕР_2, виданої 20 квітня 2017 року Білоцерківським міським відділом Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області. Особа, майно /права, якої обтяжуються: ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .
Судові витрати у справі в розмірі 1073,60 грн за сплату судового збору стягнено з АТ "Комерційний банк "ПриватБанк" на користь держави.
Не погоджуючись із указаним рішенням представник АТ "Комерційний банк "ПриватБанк" - Наконечна А.В. звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про закриття провадження у справі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що обов`язок спадкодавця ОСОБА_4 щодо сплати заборгованості за договором позики, присудженої судом ПАТ КБ ПриватБанк (кредиторові) із спадкодавця за його життя, не припинився внаслідок смерті боржника і перейшов до його спадкоємців, в даному випадку до ОСОБА_2 , яка саме звернулась з заявою про прийняття спадщини.
Зазначає, що за змістом положень Закону України "Про виконавче провадження", а саме ст. 59, в судовому порядку може бути ухвалено рішення про зняттяарешту з майна у випадку незавершеного виконавчого провадження або у випадку, коли особа вважає себе власником майна, на яке накладено арешт, та одночасно звертається з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, однак зі змісту пред`явленого ОСОБА_1 , який діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 , позову не вбачається спору між сторонами про право власності (володіння, користування розпорядження) на майно, на яке накладено арешт, і таке право позивача ніким не оспорюється, не містить позов і матеріально-правових вимог до відповідача, а тому позовна заява не підлягає розгляду в порядку позовного провадження, оскільки передбачається інша форма звернення та порядок вирішення вказаного питання.
Також вказує, що суд першої інстанції не врахував правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові: від 4 листопада 2020 року у справі № 520/7100/19 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 204/2494/20 де зазначено, що повернення виконавчого документа стягувачу не змінює характер означених правовідносин.
При цьому, у якості основного доводу апеляційної скарги наведено, що вимоги позову про зняття арешту з майна не можуть розглядатися у позовному провадженні, оскільки у такому випадку позивач одночасно має бути й відповідачем, так як її майно арештовано державним виконавцем і вона є правонаступником (спадкоємцем) боржника (заміна боржника в зобов`язанні) за виконавчим провадженням, що є неможливим відповідно до вимог статей 42, 48, 175, 447 ЦПК України. Тому такий позов не підлягає розгляду в порядку позовного провадження. З урахуванням наведеного у апеляційній скарзі заявлені вимоги про скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та ухвалення нового  судового рішення про закриття провадження у справі за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Відділ Державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про усунення перешкод у розпорядженні квартирою шляхом зняття арешту.
Відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.
У судовому засіданні представник АТ "Комерційний банк "ПриватБанк" - адвокат Гриниха Т.Ю. просила апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про розгляд справи шляхом направлення судової повістки на поштову та електронну адресу (а.с. 214-220).
З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності позивача та третьої особи з урахуванням вимог частини другої статті 372 ЦПК України, оскільки їх неявка в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та не перешкоджає розгляду даної справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що на час звернення з позовною заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно порушується право на оформлення права власності на нерухоме майно ОСОБА_2 , в інтересах якої звернувся її опікун ОСОБА_1 , яке залишено в спадок від померлого батька позивача ОСОБА_4 .
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з урахуванням наступного.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є опікуном неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьки якої ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , позбавленні батьківських прав щодо ОСОБА_2 (а.с.9-15).
ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.18). 
Після смерті останнього відкрилася спадщина у виді квартири АДРЕСА_2 . На вказану квартиру накладено арешт за постановою Білоцерківського міського відділу ДВС від 20 квітня 2017 року у виконавчому провадженні № 537936247 (а.с.20-23).
Постановою державного нотаріуса Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори Мельничук М.В, від 8 квітня 2023 року відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, яка залишилася після смерті ОСОБА_4 через те, що на вказану квартиру накладено арешт постановою Білоцерківського міського відділу Державної виконавчої служби від 20 квітня 2017 року (а.с.19).
Позивач звертався до відділу Державної виконавчої служби про зняття арешту, проте останньому було рекомендовано звернутися до суду. 
З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_4 (батько позивачки) перебував у кредитних правовідносинах із ПАТ КБ "ПриватБанк" та згідно із рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 жовтня 2016 року з ОСОБА_4 на користь банку було стягнуто заборгованість за кредитним договором від 20 лютого 2012 року в сумі 15252,04 грн та судовий збір в сумі 1378 грн, всього 16630,04 грн. Відповідне рішення не було оскаржене та є чинним.
На виконання відповідного рішення було видано виконавчий лист від 14 листопада 2016 року. 20 квітня 2017 року державним виконавцем було відкрите виконавче провадження ВП НОМЕР_2, винесено постанову про арешт майна боржника та зареєстровано обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. 28 червня 2017 року державним виконавцем було повернуто виконавчий документ стягувачу відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції на час вчинення відповідних дій) з тих підстав, що наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно боржника, зокрема у зв`язку з тим, що сума, яка підлягає до стягнення за виконавчим провадженням не перевищує двадцяти розмірів мінімальної заробітної плати, тому звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване це житло, не здійснюється. Іншого майна попередньої черги, що належить боржнику, на яке можна було б звернути стягнення, виявлено не було. 
Відповідні обставини підтверджені відділом ДВС та не заперечені жодною із сторін цього спору.
Так, спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.
Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).
Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).
Отже, аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 8 листопада 2019 року у справі
№ 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37).
У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі
№ 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.
Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.
Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (провадження № 11-680апп19) та у постановах Верховного Суду від 6 грудня 2021 року у справі № 554/5912/19-ц (провадження № 61-12594св21), від 8 грудня 2022 року у справі № 331/1383/20 (провадження № 61-7109св22).
Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги про те, що позивач одночасно має бути й відповідачем у цій справі, так як її майно арештовано державним виконавцем і вона є правонаступником (спадкоємцем) боржника (заміна боржника в зобов`язанні) за виконавчим провадженням, колегія апеляційного суду не може визнати їх обґрунтованими з урахуванням наступного.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі №523/2357/20 (провадження № 14-11цс22) були зроблені висновки щодо можливості процесуального правонаступництва у виконавчому провадженні у разі смерті боржника-фізичної особи.
Так, згідно із Конституцією Українисудове рішення є обов`язковим до виконання Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (частини друга та третя стаття 129-1 Основного Закону у редакції, що набрала чинності 30 вересня 2016 року).
Згідно з положеннями частин першої та другої статті 18 ЦПК України у редакції, що набрала чинності 15 грудня 2017 року, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. 
Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у Законі України "Про виконавче провадження" органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Отже, виконання судового рішення є заключним етапом цивільного процесу щодо захисту порушеного права чи законного інтересу особи, що звернулась до суду за захистом.
Питання процесуального правонаступництва регламентовані частиною першою статті 55 ЦПК України, згідно з якою у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.
Під час виконавчого провадження заміна сторони виконавчого провадження відбувається на підставі статті 442 ЦПК України. Частинами першою та другою статті 442 ЦПК Українивизначено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. 
У разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.
Смерть боржника слід розглядати як вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження. Велика Палата Верховного Суду вважає, що вказаними нормами права, виходячи з їх системного тлумачення, передбачено заміну сторони виконавчого провадження (у разі її смерті) правонаступником.
У свою чергу відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
У спірних правовідносинах до складу спадщини входить, зокрема, заборгованість спадкодавця, яка виникла за життя. Цей обов`язок не припинився внаслідок смерті боржника та продовжує існувати. 
При цьому, спадкоємцем особа стає з часу відкриття спадщини за умови прийняття спадщини, а правонаступником боржника у виконавчому провадженні у правовідносинах, що допускають правонаступництво, особа стає за умови вчинення учасником виконавчого провадження активних дій, а саме ініціювання відповідної заміни.
Матеріали справи не містять доказів заміни боржника у спірному виконавчому провадженні його спадкоємцем ні за заявою виконавця, ні за заявою будь-якої іншої сторони виконавчого провадження.
На запитання апеляційного суду представник банку також не підтвердив, що було проведено  заміну боржника у спірному виконавчому провадженні його спадкоємцем.
Крім того, при вирішенні питання заміни учасника справи правонаступником та заміни сторони виконавчого провадження у разі смерті фізичної особи (боржника, відповідача) судам перш за все необхідно з`ясувати коло всіх спадкоємців померлої особи, а також встановити, чи пред`явлено кредитором вимоги до спадкоємців боржника (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17(пункт 101)).
Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
При цьому за правилами частини першої статті 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.
Особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника регламентуються приписами статей 1281 і 1282 ЦК України.
Так, у статті 1281 ЦК України у редакції, чинній на час смерті боржника, було передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі №523/2357/20 (провадження № 14-11цс22) також були зроблені висновки щодо застосування положень статей 1281 та 1282 ЦК України на стадії примусового виконання рішення суду.
Оскільки зі смертю боржника його грошові зобов`язання включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців боржника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до боргових зобов`язань. Сплив цих строків має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права) за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (пункти 57-62), від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц (пункт 69.5), від 1 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 39), від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (пункти 99-100)).
Представник банку в доводах апеляційної скарги не зазначає жодних обставин щодо дати обізнаності про смерть боржника.
Як убачається із матеріалів справи, щонайменше із 07 червня 2023 року ПАТ КБ "Приватбанк" був обізнаний з обставинами цієї цивільної справи, зокрема щодо обставини смерті боржника ОСОБА_4 (див клопотання представника відповідача а.с. 56).
На запитання апеляційного суду про те, чи було кредитором вчинено будь-які дій по пред`явленню вимоги до спадкоємців боржника, представник банку не підтвердив вчинення таких дій.
Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Предметом цієї справи не є встановлення обставин щодо наявності підстав для заміни сторони виконавчого провадження, оскільки такі обставини виходять за межі розгляду цього спору, та не можуть встановлюватись за власною ініціативою суду без звернення із відповідною заявою учасника виконавчого провадження в установленому порядку. Також суд у цій справі не вирішує питання щодо наявності у кредитора права вимог до спадкоємців. Відповідні обставини є предметом встановлення у разі ініціювання заінтересованими учасниками відповідних проваджень.
В той же час апеляційним судом встановлено, що з часу обізнаності щонайменше із 07 червня 2023 року з обставинами цієї цивільної справи представник ПАТ КБ "Приватбанк" не повідомив про вчинення будь-яких дій щодо заміни сторони виконавчого провадження, а саме боржника його спадкоємцем, чи про доведеність права вимоги до спадкоємців.
Колегія апеляційного суду визнаючи, що право на заміну сторони виконавчого провадження його спадкоємцем та право кредитора на пред`явлення вимог до спадкоємців у відповідних правовідносинах передбачено чинними законодавством, однак виходить з тих обставин, що таке право мало бути ще й реалізовано кредитором.
На переконання апеляційного суду шестимісячний строк з часу обізнаності про смерть боржника був достатній для реалізації відповідних прав кредитора.
Однак на час розгляду цієї справи жодних обставин, що ОСОБА_2 визнана правонаступником спадкодавця як боржника за виконавчим провадженням, чи що кредитором були своєчасно пред`явлені до неї вимоги за боргами спадкоємця не встановлено.
Відповідно до положень ч. 6, 7 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.  Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відтак, особа спадкоємця є відмінною від особи боржника, на чиє майно було накладено арешт, обставин, які спростовують набуття спадкоємицею права на спадкове майно не встановлено.
З урахуванням наведеного доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для закриття провадження у справі відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України не були доведені.
Колегія також погоджується із обґрунтованістю рішення суду першої інстанції, яке відповідає справедливому балансу. Так, як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 набула права на спадщину у виді нерухомого майна (квартири) з часу відкриття спадщини. Цьому праву вступити у розпорядження спадковим майном кореспондується право кредитора на отримання грошових коштів, які становлять лише частину вартості отриманого у спадок майна. З часу отримання виконавчого листа та повернення його виконавцем стягувачу сам стягувач не цікавиться виконавчим провадженням протягом 6 років. 
З урахуванням наведеного, на переконання апеляційного суду, кредитором не наведено переконливих обставин, які виправдовують бездіяльність стягувача щодо  стягнення  грошових коштів у сумі 16630,04 грн, що в свою чергу перешкоджає спадкоємцю у праві власності майном, яке значно перевищує суму заборгованості.
З огляду на наведене рішення суду першої інстанції щодо захисту порушеного права позивача є законним та справедливим.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.
 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" залишити без задоволення.
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 4 вересня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий                                                                 Т.О. Писана
 
Судді                                                                              К.П. Приходько
 
                                                                                        С.О. Журба