Справа № 444/1177/20                        Головуючий у 1 інстанції: Ясиновський Р.Б. 
Провадження № 22-ц/811/2725/22                Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

07 березня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючої судді Мікуш Ю.Р.
Суддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.
Секретар Салата Я.І.
З участю:представника позивача ОСОБА_1 -адвоката Гнатишака О.В., представника відповідачки ОСОБА_2 -адвоката Юхименко Р.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу № 444/1177/20 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Юхименко Руслани Іванівни на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 17 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,- про стягнення боргу кредитором спадкодавця

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (з урахуванням викладеної у новій редакції позовної заяви) про стягнення боргу кредитором спадкодавця.
Просить стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 борг за договором позики від 05 травня 2018 року в розмірі 300 000,00 доларів США на його користь в межах вартості спадкового майна одержаного відповідачами у спадщину після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05 травня 2018 року між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (боржник) був укладений договір про надання поворотної безпроцентної позики в розмірі 470 000 (чотириста сімдесят тисяч) доларів США, що по курсу НБУ на день підписання Договору становить 12 361 000 (дванадцять мільйонів триста шістдесят одна тисяча) грн.
14 травня 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_7 уклали договір відступлення права вимоги відповідно до якого до ОСОБА_7 перейшло право вимагати від ОСОБА_6 повернення частини позики в розмірі 170 000 (сто сімдесят тисяч) доларів США, що становить 4 491 400 гривень за курсом НБУ на день підписання Договору.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 виданого 02 вересня 2019 року. 
Оскільки до спадкоємців переходять не тільки права, а й обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, то вважає, що борг в розмірі 300 000 доларів США повинні повернути відповідачі.
Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 17 листопада 2021 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 борг за Договором позики від 05 травня 2018 року в розмірі 300 000,00 доларів США, а також судові витрати в розмірі 10510 грн. на користь ОСОБА_1 в межах вартості спадкового майна, одержаного у спадщину після смерті ОСОБА_6 .
Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_2 -адвокат Юхименко Р.І. 
Вапеляційній скарзі зазначає, що вважає оскаржуване рішення суду незаконним, таким, що ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Зокрема, суд не надав належної оцінки тому, що в матеріалах справи мітиться лише копія договору позики та позивачем в порушення ч.5 ст.95 ЦПК України не зазначено про наявність у нього оригіналу договору та такий оригінал в судовому засіданні не досліджувався. Відтак, суд прийняв до уваги як доказ копію договору позики, що є недопустимим. Стверджує, що на час смерті ОСОБА_6 проживав в смт. Іваничі Іваничівського району Волинської області в будинку своїх батьків, однак вказана обставина залишилась поза увагою суду. Сам лише факт реєстрації місця проживання у м.Жовква не свідчить про фактичне місце проживання боржника за цією адресою. Стверджує, що відповідачі 1,3, та 4 спадщину не приймали, оскільки фактично не проживали з боржником, суд безпідставно ухвалив рішення про стягнення з них боргу. Також суд безпідставно встановив право власності покійного ОСОБА_6 на сільськогосподарську техніку лише на підставі митної декларації, оскільки митна декларація не відноситься до документів, що підтверджують право власності на сільськогосподарську техніку, а є лише одним з документів, які додаються до заяви про реєстрацію машини. Набуття у власність цієї техніки у 2017 році не свідчить про те, що вона була наявна у ОСОБА_6 на час його смерті. Ухвалюючи рішення у даній справі, судом не визначено вартість майна, яке входить до складу спадщини. Стягуючи борг за рахунок спадкової маси до якої входить будинок розташований за адресою АДРЕСА_1 , суд першої інстанції не врахував, що у даному будинку зареєстровані та проживають неповнолітні діти ОСОБА_9 , 2007 р.н. та ОСОБА_10 , 2012 р.н., а тому до участі у справі мав бути залучений орган опіки і піклування. Просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Представником позивача ОСОБА_1 -адвокатом Гнатишак О.В. надано суду відзив на апеляційну скаргу під назвою «Спростування апеляційної скарги представника ОСОБА_2 - адвоката Юхименко Р.І.», додано оригінал Договору надання поворотної безпроцентної позики б/н від 05 травня 2018 року укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (а.с.158-159 т.2).
Представник позивача ОСОБА_1 -адвокат Гнатишак О.В. вважає, що відповідачі по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спростували позовні вимоги виключно з підстав відсутності спадкового майна за рахунок якого кредитор може задоволити свої вимоги за рахунок спадкового нерухомого майна, зареєстрованого за позичальником та його фермерським господарством «Марчуки».
Зазначає, що сам договір позики відповідачі не спростували, такий має юридичну силу та борг підлягає поверненню.
Правові висновки, зроблені судом на підставі даного договору, відповідають дійсним правовідносинам сторін, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, просить залишити оскаржуване рішення суду в силі.
Заслухавши пояснення відповідачки ОСОБА_2 та її представника-адвоката Юхименко Р.І. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_1 -адвоката Гнатишака О.В., вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.
Матеріалами справи та судом встановлено, що 05 травня 2018 року між позивачем ОСОБА_1 (позикодавцем) та ОСОБА_6 (позичальником) укладено договір про надання поворотної безпроцентної позики.
Згідно розділу 1.п.п.1.1 договору позикодавець передає у власність позичальника грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених цим договором.
Відповідно до розділу 2 Договору п.п.2.1розмір позики становить 470 000 доларів США, що по курсу НБУ на день підписання Договору (26,3 грн.) 12 361 000 грн. Позика надається у національній валюті України.
У розділі 3 Договору п.п.3.2 визначено графік повернення сум позики.
14 травня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 укладено договір відступлення права вимоги (а.с. 11т.1).
Відповідно до договору відступлення прав вимоги, первісний кредитор ОСОБА_1 передає новому кредитору ОСОБА_7 , а новий кредитор приймає в частині право вимоги, що належить первісному кредитору і стає кредитором за договором про надання безпроцентної позики від 05 травня 2017 року, укладеним між первісним кредитором ОСОБА_1 та ОСОБА_6 . Згідно договору відступлення, новий кредитор набуває право вимоги від боржника належного виконання наступних обов`язків: а) повернення частини позики в розмірі 170 000,00 доларів США, що становить 4 491 400,00 грн. за курсом НБУ на день підписання Договору ( 26,42 грн. за 1 дол.США).
ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_6 помер, що стверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 02 вересня 2019 року, виданого Іваничівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Волинській області (а.с.9 т.1).
Позичальник ОСОБА_6 був одружений із ОСОБА_2 30 серпня 2003 року, що стверджується копією свідоцтва про одруження (а.с.78 т.1). Від подружнього життя у них народилося троє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвами про народження. (а.с. 79-81).
За життя позичальник ОСОБА_6 позику не повернув.
03 жовтня 2019 року ОСОБА_3 звернулася у Жовківську державну нотаріальну контору Львівської області із заявою про прийняття спадщини (а.с.24 т.1), однак таку до сьогодні не оформила, перелік спадкового майна у заяві не зазначений. Згідно пояснень відповідачки через відсутність спадкового майна (а.с.76-86 т.1).
Відповідно до частини першої ст.1046 Цивільного кодексу України (далі по тексту ЦК) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку є суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою ст.1047 ЦК, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Долученим до матеріалів справи договором позики та договором про відступлення підтверджено належними та допустими доказами факт отримання ОСОБА_6 при житті позики грошових коштів.
Згідно із статтею 1216 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до статті 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Отже, із смертю боржника зобов`язання щодо повернення позики не припиняються, а включаються до складу спадщини, тому спірні правовідносини регулюються ст.ст. 1281,1282 ЦК про що суд першої інстанції підставно зазначив.
Відповідно до частини третьої статті 1268, частини першої статті 1269 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Згідно з частиною першою статті 1282 ЦК спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
Разом з тим, положення зазначеної норми застосовується у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними) позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.
За приписами частин першої-третьої статті 1281 ЦК спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від дня настання строку вимоги.
Із матеріалів справи встановлено, що спадкоємцями померлого ОСОБА_6 є його дружина ОСОБА_2 , дочка ОСОБА_3 , неповнолітня дочка ОСОБА_4 та неповнолітній син ОСОБА_4 
26.02.2020 року, тобто в межах шестимісячного строку, кредитор ОСОБА_1 направив кожному із спадкоємців боржника померлого ОСОБА_6 претензію-вимогу про сплату заборгованості ОСОБА_6 перед ОСОБА_1 в розмірі 300 000,00 доларів США, що еквівалентно 7 508 820,00 грн. (а.с. 13-21т.1). 
Задовольняючи позовні вимоги кредитора ОСОБА_1 , суд першої інстанції визначив спадковим майном сільськогосподарську техніку та зазначив, що ОСОБА_6 придбав таку на підставі Митної декларації від 26.04.2017 року (форма МД-1) та Декларацій (ІМ 40 АА (форма МД-2 та форма МД-3) № UA 205010/2017/001403 від 26 квітня 2017 року розмитнив наступну техніку: 
-трактор колісний для с/г робіт, що використовувався марки «John Deere» модель 6420, рік випуску-2003, модельний рік 2003, заводський номер НОМЕР_2 , марк.дв.СО4045Н, двигун дизельний, колір зелений;
-розбризкувач причіпний для застосування у с/г, що приводиться в дію від потужностей трактора, із вмонтованим резервуаром 2 800 літрів. Ширина захвату-18 м, що використовувався, рік випуску 1999, марка «Hardi Commander» заводський номер відсутній;
-косарка навісна, тракторна, бувша у використанні, марка «Crimme» рік випуску 1079.
Судом зазначено, що рахунком-фактурою ПДВ 20170655 від 05.04.2017 року та нотаріально завіреним перекладом такого підтверджується придбання описаної вище сільськогосподарської техніки ОСОБА_6 .
Матеріалами справи не заперечується, що ОСОБА_6 при житті у 2017 році придбав зазначену вище техніку, однак матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_6 був власником придбаної названої вище сільськогосподарської техніки.
Відповідно до п.4 Порядку відомчої реєстрації та зняття з обліку тракторів і самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів, що затверджений постановою КМУ №694 від 08 липня 2009 року, машина реєструється протягом семи днів на підставі зареєстрованої в установленому порядку державним інспектором заяви власника або уповноваженої ним особи у разі, коли документи, що додаються до заяви, подані у повному обсязі. До заяви додається серед іншого, митна декларація (450-2012-п) на паперовому носії або її копія, засвідчена в установленому порядку, або електронна митна декларація, або уніфікована митна квитанція МД-1 (zа066-05)-для машин, що ввезені на митну територію України та реєструються вперше.
Відтак, відповідно до вказаного Порядку, митна декларація не відноситься до документів, що підтверджують право власності на сільськогосподарську техніку, а лише є одним з документів, які додаються до заяви власника про реєстрацію техніки.
Відповідно до декларації ІМ 40 АА (форма МД-2) одержувачем цієї сільськогосподарської техніки зазначено ОСОБА_11 , а ОСОБА_6 зазначено як особу, відповідальну за фінансове врегулювання.
З листа-відповіді ГУ Держпродслужби від 01.03.2021 № 08.15/82 вбачається, що за гр.. ОСОБА_6 трактори, самохідні шасі, самохідні сільськогосподарські, дорожньо-будівельні і меліоративні, причіпні та начіпні машини в ГУ Держпродслужби у Волинській області не зареєстровані та на обліку не перебувають ( а.с. 198-202 т.1).
Відповідно до відповіді Територіального сервісного центру МВС № 4646 від 23.01.21 № 31/13-4646-37 за померлим ОСОБА_6 , згідно Єдиного державного реєстру МВС станом на 22.01.2021 транспортних засобів не зареєстровано (а.с.130-131 т.1).
З листа № 13-13/4981 від 26.07.2021 ГУ Держпродслужби у Львівській області зазначено, що згідно електронної бази даних зареєстрованих машин за фізичною особою ОСОБА_6 транспортні засоби в ГУ Держпродслужби Львівській області не зареєстровано (а.с.204 т.1).
Зазначеним підтверджується, що відсутні належні, допустимі та достовірні докази перебування у власності ОСОБА_6 на момент відкриття спадщини сільськогосподарської техніки, яку суд першої інстанції вважав власністю позичальника на підставі митної декларації, яка є доказом, хто проводив розмитнення.
Про описане зазначено у рішенні Жовківського районного суду Львівської області від 17 серпня 2021 року у справі № 444/156/21, провадження «2/444/419/2021, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 ,- про зобов`язання вчинити дії (а.с. 42-47 т.2).
З пояснень відповідачки ОСОБА_2 даних в суді апеляційної інстанції - їй нічого невідомо про набуття ОСОБА_6 у власність сільськогосподарської техніки, вона такої не бачила, покійний при житті не говорив, що має у власності с/г техніку, а, крім цього, якщо би він її придбав у 2017 році, то чи би використовував до часу смерті. 
З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.11.2020 року та копії постанови про арешт майна боржника від 16.11.2020 року вбачається, що у Фермерському господарстві «Марчуки» 17.11.2020 року арештовано все майно.
З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 13.01.2021 року встановлено, що у таких реєстрах відносно ОСОБА_6 відомостей немає.
Відповідно до ч.1ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК).
Згідно із частиною першою статті 1282 ЦК спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовільнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовільнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прописав, що стягнути із ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 борг за договором позики від 05 травня 2018 року в розмірі 300 000,00 грн., а також судові витрати в розмірі 10 510 грн.на користь ОСОБА_1 в межах вартості спадкового майна, одержаного у спадщину після смерті ОСОБА_6 . Однак, матеріали справи не містять вартості спадкового майна, як суд вважав, що спадкоємці прийняли у спадщину. Окрім цього, борг в межах вартості спадкового майна підлягає стягненню з кожного спадкоємця окремо одноразовим платежем, чого судом не прописано, а відтак виконання ухваленого судом першої інстанції рішення буде неможливим.
У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №755/7730/16-ц, у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 280/933/15-ц зазначені обставини, які підлягають встановленню при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника.
До таких обставин належить «обсяг спадкового майна та його вартість, визначаючи тим самим межі відповідальності спадкоємців за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК».
У постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 306/2000/16-ц, у постанові Верховного Суду від 04 лютого 2021 року у справі № 587/381/15-ц прописано, що «при вирішенні спору про стягнення зі спадкодавця коштів для задоволення вимог кредитора необхідно з`ясувати коло спадкоємців, встановити належність спадкодавцю будь-якого рухомого або нерухомого майна, вартість отриманого спадкоємцем майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника».

Судом першої інстанції до спадкового майна віднесено житловий будинок у АДРЕСА_1 у якому проживають відповідачі. Відповідно до Інформаційної довідки № 240292893 від 13.01.2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за ОСОБА_2 на праві власності з 30.03.2007 року зареєстровано житловий будинок (реєстраційний номер майна 18214921), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.211 т.1).
Суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 був зареєстрований 30 серпня 2003 року, а реєстрація права приватної власності на будинок мала місце у 2007 році, відтак житловий будинок відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України належав подружжю на праві спільної сумісної власності.
Суд прописав, що будинку з правових підстав належить до спадкової маси, відтак спадкоємці несуть відповідальність за вимогами кредитора у зазначеному будинку.
З приводу зазначеного, колегія суддів вважає, що судом не здобуто доказів, що 1/2 житлового будинку входить у спадкову масу.
Згідно ч.1ст.1221 ЦК місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
В особливих випадках місце відкриття спадщини встановлюється законом (ч.3ст.1221 ЦК).
У мотивувальній частині рішення суд прописав, що з матеріалів спадкової справи вбачається, що на час відкриття спадщини проживали постійно із спадкодавцем ОСОБА_2 (дружина померлого), ОСОБА_3 (дочка) ОСОБА_4 (дочка), ОСОБА_4 (син).
Однак, в матеріалах спадкової справи №318/2019 наявна лише довідка №1666 від 27 вересня 2019 року, видана КП «Жовківське МВУ ЖКГ» у якій прописано, що до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 проживав та був зареєстрований у АДРЕСА_1 .
Із свідоцтва про смерть ОСОБА_6 серії НОМЕР_1 останній помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт.Іваничі Іваничівського району Волинської області. Свідоцтво видано 02 вересня 2019 року Іваничівським РВДРАЦС ГТУЮ у Волинській області.
В порушення вимог ч.1ст.1221 ЦК відповідно до якої місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, Жовківською державною нотаріальною конторою 03 жовтня 2019 року відкрито спадкову справу №381/2019 за заявою спадкодавця ОСОБА_3 .
Зазначена обставина має суттєве значення для справи, однак суд першої інстанції цього не дослідив, враховуючи те, що спадкодавець проживав у батьків у смт.Іваничі Волинської області. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. 
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у житловому будинку, який суд першої інстанції відніс до спадкової маси в його частки зареєстровані та проживають двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 відносно прав та інтересів яких суд першої інстанції прийняв рішення, не залучивши до участі у справі орган опіки та піклування.
В порушення вимог ч.4 ст.19 Сімейного кодексу України, ч.2ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб та безпритульних дітей, пункту 1.7 Правил опіки і піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї і молоді № 34/166/131/88 від 26.05.1999 року під час розгляду зазначеної справи не здійснювався належний захист прав та інтересів неповнолітніх ОСОБА_4 2007 р.н. та ОСОБА_4 , 2012 р.н. 
04 грудня 2023 року судом апеляційної інстанції постановлялася ухвала судового засідання про залучення до участі у справі органу опіки та піклування Жовківської районної адміністрації з метою забезпечення захисту майнових прав неповнолітніх ОСОБА_4 , 2007 р.н. та ОСОБА_4 , 2012 р.н.
Згідно листа Жовківської міської ради за підписом заступника міського голови ОСОБА_12 , участь представника органу опіки і піклування Жовківської міської ради у судових засіданнях є неможливою (а.с. 228 т.2).

Враховуючи вище описане, суд вважає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до ч.1 п.п.2,3,4 ст.376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:п.2) невідповідність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;п.3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;п.4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2; 376 ч.1 п.п.2,3.4; 383, 384, 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 -адвоката Юхименко Руслани Іванівни задовольнити. 
Рішення Жовківського районного суду м.Львова від 17 листопада 2021 року скасувати.
Ухвалити нове судове рішення.
Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 20 березня 2024 року.

Головуюча суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк