Постанова
Іменем  України 
 
17 січня 2024 року
м. Київ
 
справа № 369/4449/20
провадження № 61-14609св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів:Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,                 Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник - адвокат Деледивка Сергій Григорович, на постанову Київського апеляційного суду від 27 вересня 2023 року у складі колегії суддів:                         Поливач Л. Д., Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог та судових рішень у справі
У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до                        ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики від 24 жовтня                      2019 року, укладеного між ним та ОСОБА_2 , та визнання недійсним договору іпотеки нерухомого майна від 25 жовтня 2019 року, укладеного у забезпечення виконання договору позики.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 грудня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у підготовче судове засідання.
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 та заборонити її відчуження; накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером 3222485903:02:004:5017, що знаходиться за вказаною адресою, та заборонити її відчуження.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 березня 2021 року заяву про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 та земельну ділянку № НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 березня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні, встановлено загальний порядок дослідження доказів у справі.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 червня 2023 року позов  ОСОБА_1 залишено без розгляду на підставі частини п`ятої статті 223, пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України. Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 березня 2021 року.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивач будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судових засідань,  24 травня 2023 року та 22 червня 2023 року до суду не з`явився та не надав клопотання про розгляд справи у його відсутність.
Не погодившись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 через представника - адвоката Орлова В. В. звернувся до суду з апеляційною скаргою.
Постановою Київського апеляційного суду від 27 вересня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником - адвокатом Орловим  В. В., задоволено. Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 червня 2023 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що позивач та його представник не були належним чином повідомлені судом про призначення справи до розгляду на 24 травня 2023 року та 22 червня 2023 року, тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про залишення позову без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
 
10 жовтня 2023 року ОСОБА_2 в особі представника - адвоката                Деледивки С. Г. звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 27 вересня                   2023 року та залишити в силі ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 червня 2023 року.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції оскаржуване судове рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи, без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
 
Доводи інших учасників справи
 
Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду від 27 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі, витребувано матеріали справи із суду першої інстанції. 
 
02 листопада 2023 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону оскаржувана постанова апеляційного суду відповідає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, неприпустимість зловживання процесуальними правами. 
Відповідно до частин третьої-п`ятої статті 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.
Частиною шостою статті 128 ЦПК України передбачено, що судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.
Вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі (частина п`ята статті 130 ЦПК України).
Відповідно до статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилаються учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (частина третя статті 131 ЦПК України).
Залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.
Частинами першою, другою статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, в тому числі з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору (частина п`ята статті 223 ЦПК України).
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
Обов`язковими умовами для застосування передбачених частиною п`ятою статті 223, пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України процесуальних наслідків неявки позивача у судове засідання є одночасно його належне повідомлення про час і місце судового засідання та відсутність заяви позивача про розгляд справи за його відсутності.
Отже, правом на залишення позову без розгляду суд наділений у разі повторної неявки належним чином повідомленого позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і якщо його неявка перешкоджає розгляду справи.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду 11 березня 2020 року у справі № 761/8849/19 (провадження № 61-21428св19), від 22 вересня 2021 року у справі № 465/205/17 (провадження № 61-9536св21), від 28 жовтня 2021 року у справі № 465/6555/16-ц (провадження № 61-9020св21), від 18 січня 2023 року у справі № 947/15524/20 (провадження № 61-20943св21).
У справі, яка переглядається, встановлено, що ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 березня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні з викликом учасників справи. 
У судове засідання, призначене на 24 травня 2023 року, ОСОБА_1 не з`явився, про вказане судове засідання повідомлявся шляхом направлення йому судової повістки про виклик до суду на поштову адресу, зазначену у позові, однак  поштове відправлення повернулося на адресу суду без вручення адресату із відміткою «за закінченням терміну зберігання». 
Повернення повістки про виклик до суду з відміткою про причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не є доказом належного інформування учасника справи про час і місце розгляду справи.
До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18 січня 2023 року у справі № 947/15524/20 (провадження № 61-20943св21).
Доказів належного повідомлення представника позивача - адвоката                   Орлова В. В. про призначення справи до розгляду у судове засідання на 24 травня 2023 судом матеріали справи не містять.
У зв`язку із неявкою позивача та його представника у судове засідання, призначене на 24 травня 2023 року, розгляд справи було відкладено на 22 червня 2023 року.
22 червня 2023 року позивач та його представник у судове засідання суду першої інстанції не прибули.
Про судове засідання, призначене на 22 червня 2023 року, позивач повідомлявся шляхом направлення йому судової повістки про виклик до суду  на поштову адресу, зазначену у позові, однак будь-яких доказів про відправлення вказаної повістки ОСОБА_1 та, відповідно, про вручення зазначеного поштового відправлення позивачу матеріали справи не містять. 
Крім цього, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження направлення представнику позивача судової повістки про виклик у судове засідання на 22 червня 2023 року або на підтвердження іншого його належного повідомлення про дату, час та місце судове засідання, призначеного на 22 червня 2023 року.
Не підтверджують факт належного повідомлення позивача про час та місце судового розгляду і клопотання про відкладання слухання справи, подані його представником за один день до судового засідання, оскільки вказані клопотання достовірно свідчать лише про те, що представник позивача був обізнаний про судове засідання у день, що передував дню судового розгляду, а не менше ніж за п`ять днів до судового засідання, як того вимагають приписи частини п`ятої статті 128 ЦПК України.
Позивач та його представник заперечують факт належного їх повідомлення про дату, час та місце проведення судових засідань,  призначених на 24 травня 2023 року та 22 червня 2023 року.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Таким чином, установивши, що позивач  ОСОБА_1 та його представник не були належним чином повідомлені судом про призначення справи до розгляду на 24 травня 2023 року та 22 червня 2023 року, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для залишення місцевим судом позову без розгляду.
Доводи касаційної скарги про неврахування апеляційним судом висновків про застосування норм права у подібних спірних правовідносинах, які викладені у наведених постановах Верховного Суду є необгрунтованими, оскільки висновки у цих справах і у справі, яка переглядається, та встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалене без додержання норм процесуального права. Фактично доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи, що відповідно до правил частини першої статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.
Верховний Суд враховує, що, як неодноразово відзначав ЄСПЛ, рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994  року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії», заява № 18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від  27  вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
 
Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального 
і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваного судового рішення - без змін.
 
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана  його представником - адвокатом Деледивка Сергієм Григоровичем, залишити без задоволення.
 
Постанову Київського апеляційного суду від 27 вересня 2023 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                   М. Є. Червинська
 
Судді:                                                                             А. Ю. Зайцев 
 
Є. В. Коротенко 
 
В. М. Коротун
 
М. Ю. Тітов