Справа № 127/34735/23 
Провадження № 33/801/23/2024
Категорія: 146 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шидловський О. В.
Доповідач: Ковальчук О. В.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2024 року                                                                     м. Вінниця
Вінницький апеляційний суд в складі судді Ковальчука О. В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1   на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 28 листопада 2023 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,  до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:
28 листопада 2023 року постановою Вінницького міського суду Вінницької області притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік, стягнуто 536, 80 грн. судового збору.
Не погодившись з цією постановою, 14 грудня 2023 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції змінити в частині виду накладеного стягнення, а саме стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік замінити на штраф в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
В апеляційній скарзі скаржник ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, посилаючись на те, що первинну апеляційну скаргу він подав у встановлений законом строк, однак постановою Вінницького апеляційного суду від 11 грудня 2023 року вона була повернута з тих підстав, що надіслана на електронну адресу суду скарга не підписана електронним цифровим підписом. 14 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернувся повторно із апеляційною скаргою на зазначену вище постанову суду першої інстанції з метою недопущення порушень його права на доступ до суду.
За правилом ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Твердження скаржника щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги слід поновити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначив, що суд першої інстанції, призначаючи зазначене вище адміністративне стягнення, не дослідив, що правопорушення ним було вчинене вперше та не є систематичним, а також не врахував особу правопорушника, внаслідок чого наклав на нього стягнення, яке за своєю суворістю не відповідає суспільній небезпечності вчиненого правопорушення. Адміністративне стягнення у виді штрафу буде достатнім для досягнення мети накладення адміністративного стягнення, що визначена у ст. 23 КУпАП.
У судовому засіданні, проведеному у режимі відеоконференції захисник ОСОБА_1 - адвокат Румянцев О.Г. апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити. 
Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 294 КУпАП, переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а постанову суду першої інстанції змінити з огляду на таке.
Згідно з вимогами ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Положеннями ст. ст. 245, 280 КУпАП встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
 Протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №384165 від 03 листопада 2023 року підтверджується, що ОСОБА_1 30 серпня 2023 року о 10 год. 25 хв. в м. Вінниці на перехресті вул. Ватутіна та вул. Гонти, керуючи транспортним засобом «Renault», д.н.з. НОМЕР_1 , при здійсненні маневру лівого повороту не переконався, що це буде безпечним, не увімкнув покажчик повороту, внаслідок чого з необережності допустив зіткнення з транспортним засобом «Skoda», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , що призвело механічних пошкоджень транспортних засобів з матеріальним збитком. Такими діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 1.5, п 9.2 б, п. 9.4, п. 10.1, п. 10.4, п. 12.9 г ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП (а. с. 1). Дані обставини також зафіксовані у схемі місця ДТП від 30 серпня 2023 року (а. с. 6), у письмових поясненнях ОСОБА_1 і ОСОБА_2 від 30 серпня 2023 року (а. с. 7, 9) та на CD-диску із відеозаписом події ДТП (а. с. 15).
Оскільки в апеляційній скарзі не оспорюється доведеність винуватості  ОСОБА_1   у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та правильність кваліфікації його дій, а тому ці обставини відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційним судом не перевіряються.
Згідно зі ст. 124 КУпАП порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.
Статтею 23 КУпАП встановлено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Згідно зі ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 132-2 цього Кодексу, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).
Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Системний аналіз та юридичний зміст положень ч. 2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, зокрема наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м`якого покарання та звільнення від нього тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.
Зазначених вимог закону суд першої інстанції при накладенні на ОСОБА_1 стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік у повній мірі не дотримався з огляду на таке.
Як зазначалось вище, санкція ст. 124 КУпАП передбачає два альтернативних види адміністративних стягнень, а саме штраф у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від 6 місяців до 1 року. У випадках, коли санкція закону, за порушення якого особа визнається винною, передбачає різні види стягнень, суд при винесенні постанови повинен мотивувати застосування того або іншого виду стягнення. 
Однак суд першої інстанції в оскаржуваній постанові належним чином не мотивував чому накладає згаданий вище вид стягнення та не врахував, що санкція ст. 124 КУпАП передбачає й інший, менш суворіший вид адміністративного стягнення, яким є накладення штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Позбавивши ОСОБА_1 права керування транспортними засобами на строк 1 рік, суд обрав адміністративне стягнення, яке є явно несправедливим через суворість. При цьому, ст. 30 КУпАП встановлено, що позбавлення права керування транспортними засобами застосовується за грубе або систематичне порушення порядку користування цим правом. Утім, відомості про те, що ОСОБА_1 систематично порушував Правила дорожнього руху, чи неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення аналогічних правопорушень, у матеріалах справи відсутні. 
Із урахуванням того, що ОСОБА_1  повністю визнає свою вину у вчиненому правопорушенні, матеріали справи не містять доказів, які вказують на те, що він грубо або систематично порушував порядок користування правом керування транспортними засобами, обставини, які обтяжують його відповідальність відсутні, вчинене ним правопорушення не є суспільно небезпечним, а також того, що санкція ст. 124 КУпАП є альтернативною, тобто передбачає накладення стягнення у вигляді штрафу або позбавлення права керування транспортними засобами, апеляційний суд вважає, що стягнення із ОСОБА_1  штрафу в розмірі, передбаченому санкцією ст. 124 КУпАП, відповідатиме меті адміністративного стягнення, буде достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових правопорушень, що є більш м`яким адміністративним стягненням, порівняно із позбавленням права керування транспортними засобами. 
За таких обставин, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими. 
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. При цьому ЄСПЛ вважає, що будь-яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. «Справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний надмірний тягар» (рішення у справі «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року).
Одним із видів покарань у розумінні ЄСПЛ є штрафи. Суворість цього примусового заходу оцінюється через його розмір, проте у визначенні правової природи такого заходу для ЄСПЛ важливішою є мета, з якою призначається штраф, ніж його розмір.
У рішенні у справі «Озтюрк проти Туреччини» від 28 вересня 1999 року ЄСПЛ штраф у розмірі 60 DM, був оцінений як покарання, з огляду на цілі його застосування.
Відповідно до положень ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право змінити постанову. У разі зміни постанови в частині накладення стягнення, в межах, передбачених санкцією статті цього Кодексу, воно не може бути посилено.
Відтак, оскільки вказані вище обставини не були належним чином оцінені судом першої інстанції, судом не було розглянуто можливості застосування до ОСОБА_1 альтернативного адміністративного стягнення, що передбачене ст. 124 КУпАП, не наведено мотивів для обрання суворішого адміністративного стягнення та не зазначено з яких міркувань суд виходив при обранні такого виду стягнення, тому у порядку ст. 294 КУпАП оскаржувана постанова підлягає зміні в частині накладеного адміністративного стягнення.
Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 38, 247, 294 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання  ОСОБА_1   про поновлення строку на оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 28 листопада 2023 року задовольнити.
Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 28 листопада 2023 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1   задовольнити.
Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 28 листопада 2023 року змінити в частині накладення адміністративного стягнення.
Застосувати до ОСОБА_1  за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
В іншій частині вказану постанову суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Ковальчук