ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/6272/23                                                                    Суддя (судді) першої інстанції: Алла РУДЕНКО

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року                                                                                            м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача:                                                                                                                            Кузьмишиної О.М.,
суддів:                                                                                                                                                                     Кобаля М.І., Костюк Л.О., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу 15 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до 15 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 )   про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до 15 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України, в якій просить:
- визнати протиправною відмову щодо звільнення позивача з військової служби за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю батька дружини із числа осіб з інвалідністю 2 групи;
- зобов`язати відповідача прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю батька дружини із числа осіб з інвалідністю 2 групи.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що з 30.03.2023 проходить військову службу в 15 мобільному прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_1 ). Батько дружини позивача, ОСОБА_2 , є особою з інвалідністю 2 групи, що є підставою для звільнення позивача з військової служби під час воєнного стану у зв`язку з сімейними обставинами. 09.06.2023 позивач подав рапорт про звільнення з військової служби на підставі пп. «г» ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю батька дружини із числа осіб з інвалідністю 2 групи. Відповідач листом №12/21463/23 від 23.06.2023 відмовив позивачу у звільненні зі служби з тих підстав, що позивач не додав до рапорта документи, які вказують, що саме позивач має здійснювати догляд за хворим батьком дружини. Вважаючи відмову у звільненні з військової служби протиправною позивач зазначає, що абз. 5 пп «г» п. 2 ч. 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ передбачає окрему підставу для звільнення за сімейними обставинами - в разі наявності одного із своїх батьків чи батьків дружини із числа осіб з інвалідністю 1 чи 2 груп, що є самостійною підставою для звільнення з військової служби за сімейними обставинами, незалежно від того чи така особа потребує постійного догляду.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2023 року адміністративний позов задоволено повністю.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представником 15 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) подано апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі.                        
Скаргу апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.  
Зазначає, що позивачем не подано документів, що підтверджують   обов`язок по піклуванню та утриманню ним батька дружини, тому відсутні підстави для звільнення позивача з військової служби під час дії воєнного стану за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу".
Ухвалою колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2023 року відкрито провадження за апеляційною скаргою 15 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ).
  Ухвалою колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2023 року призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.  
Позивач скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу, в якому просить залишити таку скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на необґрунтованості доводів апелянта та правильності висновків суду першої інстанції.
Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, аргументи та доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено колегією суддів апеляційного суду, ОСОБА_1 наказом начальника 15 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України про особовий склад №155-ОС від 25.04.2023 був зарахований до списків особового складу та на всі види забезпечення.
Наказом начальника 15 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України про особовий склад №224-ОС від 14.05.2023 позивач призначений на посаду інспектора прикордонної служби 3 категорії - номера обслуги другої групи мінометів вогневого відділення третього відділу прикордонної служби (тип С) третьої прикордонної комендатури швидкого реагування.
Наказом начальника 15 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України про особовий склад №358-ОС від 22.06.2023 позивач був звільнений з посади інспектора прикордонної служби 3 категорії - номера обслуги другої групи мінометів вогневого відділення третього відділу прикордонної служби (тип С) третьої прикордонної комендатури швидкого реагування та призначений на посаду інспектора прикордонної служби 3 категорії - помічника гранатометника третього відділення інспекторів прикордонної служби другої прикордонної застави третього відділу прикордонної служби (тип С) четвертої прикордонної комендатури швидкого реагування.
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 є батьком ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 02.05.2009 між позивачем та ОСОБА_3 02.05.2009 був укладений шлюб. Прізвище чоловіка та дружини після державної реєстрації шлюбу - ОСОБА_4 .
Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №245022 від 18.05.2023 ОСОБА_2 з 15.05.2023 встановлено ІІ групу інвалідності безстроково. Причина інвалідності - загальне захворювання. Висновок про умови та характер праці - протипоказані фізичні і психоемоційні навантаження.
08.06.2023 позивач звернувся до коменданта першої прикордонної комендатури швидкого реагування із рапортом, в якому порушив клопотання перед вищим командування про звільнення його з військової служби в запас Збройних Сил України згідно статті 26 частини 4 пункту 2 абзацу 4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з наявністю одного із батьків із числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи, а саме батька дружини ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є особою з інвалідністю ІІ групи.
До рапорта додав копії: свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 ; паспорта дружини ОСОБА_5 ; свідоцтва про народження дружини НОМЕР_3 ; паспорта батька дружини ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; довідки МСЕК серії 12 ААГ №245022 ОСОБА_2 ; пенсійного посвідчення ОСОБА_2 серії НОМЕР_5 ; паспорта ОСОБА_1 ; довідки про присвоєння ідентифікаційного номера ОСОБА_1 ; військового квитка серії НОМЕР_6 ОСОБА_1 .
Керівник 15 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України листом №12/20656/23Вн від 22.06.2023 відмовив позивачу у звільненні з військової служби. Вказаним листом повідомив, що відповідно до Конституції України та Сімейного кодексу України на позивача не покладений обов`язок піклуватися про батька дружини. Інших документів, які передбачають, що саме зазначеному військовослужбовцю необхідно здійснювати догляд за хворим батьком дружини до рапорту не додавались. Тому відсутні підстави для звільнення позивача з військової служби під час дії воєнного стану.
Вважаючи відмову у звільненні з військової служби протиправною, позивач звернувся до суду.
У межах заявлених позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що наявність одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи є безумовною підставою для звільнення з військової служби.
Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, врегульовано положеннями Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).
Згідно з ч. 1, 2 ст. 1 Закону № 2232-ХІІ, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Так, пунктом 6 ст. 2 Закону № 2232-XII, передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Відповідно до положень п. 233 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII.
Відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах:
під час воєнного стану:
через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.
Матеріалами справи підтверджено наявність у батька дружини позивача ( ОСОБА_6 ) інвалідності ІІ групи довічно. Даний факт є встановленим та відповідачем не заперечується.
Позивач використав своє право на звільнення з військової служби та подав відповідний рапорт на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ за сімейними обставинами, у зв`язку з наявністю батька дружини із числа осіб з інвалідністю ІІ групи.
Свою відмову у задоволенні рапорту, відповідач мотивує тим, що позивач не додав документи, які вказують, що саме позивач має здійснювати догляд за хворим батьком дружини.
Проте, колегія суддів вважає, що доводи відповідача ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з огляду на те, що за текстом статті законодавцем не зазначено додаткових вимог щодо необхідності догляду за батьком дружини із числа осіб з інвалідністю 2 групи, а лише зазначено про наявність такого родинного зв`язку, що уже є самостійною підставою для звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації під час воєнного стану.
Крім того, суд апеляційної інстанції зауважує, що апелянт помилково ототожнює три окремі підстави для звільнення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації   під час дії воєнного стану, які передбачені підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ, а саме :  
·          у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;  
·            у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II груп;
·          у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.
Колегія суддів акцентує свою увагу на тому, що вказані підстави для звільнення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану є самостійними та не взаємопов`язаними.
Покликання апелянта на норми Постанови Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 №413, якою затверджений Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, колегія суддів вважає безпідставними, позаяк п .10 Перехідних положень Закону №2232-XII визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону.
Пункт 2 частини четвертої статті 26 доповнено підпунктом "г" згідно із Законом  №2122-IX від 15.03.2022; в редакції Закону  № 2169-IX від 01.04.2022.
Таким чином, наявність дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи є підставою для звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану з 15.03.2022.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність застосування норм Закону №2232-XII, а не Постанови Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 №413, як такого що має вищу юридичну силу та прийнятий після прийняття такої постанови.
Доводи апелянта щодо колізії норм права між Законом №2232-XII та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» суд оцінює критично, оскільки підстави для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації під час дії воєнного стану та звільнення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану не є тотожними поняттями, регулюються різними нормами законодавства, не є взаємопов`язаними, мають різну черговість та етапність.
Твердження відповідача стосовно того, що редакція абзацу 11 ч.1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» відбулась пізніше ніж редакція підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ, що в свою чергу необхідно тлумачити як підставу для звільнення на яку посилається відповідач саме за умови, що особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати не є спроможними, позаяк ґрунтуються на суб`єктивному тлумаченні норм законодавства апелянтом.
На підставі наведеного у сукупності, враховуючи, що позивач у своєму рапорті просив звільнити його з військової служби у зв`язку з наявністю батька дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю II групи, що відповідає вимогам пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII, суд зазначає, що відповідач протиправно відмовив у задоволенні рапорту позивача, а тому вимоги позивача у цій частині підлягають задоволенню.
В частині позовних вимог про зобов`язання відповідача прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
За приписами ч. 7 ст. 26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до п.п. 233, 234, 241, 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Положення № 1153/2008) військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби.
Вислуга років військової служби військовослужбовців розраховується не пізніше ніж за два місяці до дати, на яку планується звільнення.
Інформація про розраховану вислугу років військової служби доводиться військовослужбовцю під підпис перед оформленням документів для його звільнення з військової служби. У разі незгоди з розрахунком вислуги років військової служби військовослужбовець повинен письмово обґрунтувати свої заперечення на аркуші з розрахунком вислуги років і засвідчити їх своїм підписом. У разі відмови військовослужбовця підписати розрахунок вислуги років про це робиться відповідний запис на цьому ж аркуші та засвідчується підписами осіб, які були присутні під час бесіди.
Заперечення військовослужбовців щодо розрахунку вислуги років військової служби розглядаються командирами (начальниками) військових частин перед оформленням документів для звільнення з військової служби. Спірні питання щодо заліку вислуги років окремих періодів служби для призначення пенсії розглядаються спеціальною комісією Міністерства оборони України.
Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.
Після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.
Аналіз наведених законодавчих норм свідчить про те, що розгляд рапорту про звільнення з військової служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність, зокрема, сімейних обставин або інших поважних причин, уточнюються дані про проходження особою військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби.
Матеріалами справи підтверджується подання позивачем рапорту від 09.06.2023, в якому позивач просив звільнити його з військової служби, відповідно до пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з наявністю батька дружини з інвалідністю II групи.  
Однак, відповідач на вказаний рапорт позивача надав лист-відповідь, у якому зазначив про відсутність підстав для звільнення позивача.
За встановлених обставин та наведеного правового регулювання, враховуючи, що у даній справі судом встановлено, що позивач має законну підставу для звільнення з військової служби, а відповідач протиправно відмовив у реалізації такого права, апеляційний суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби за пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-XII підлягають частковому задоволенню, шляхом зобов`язання відповідача розглянути рапорт позивача від 09.06.2023 про звільнення з військової служби, у зв`язку з наявністю батька дружини з інвалідністю II групи на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-XII та прийняти рішення по суті порушеного питання, з урахуванням висновків суду у даній справі.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданням адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору неповно встановив фактичні обставини справи та обрав неправильний спосіб захисту, не врахувавши обсяг дискреційних повноважень відповідача, що дає правові підстави для часткового задоволення апеляційної скарги.
У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст.317 КАС України  зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що необхідно змінити мотивувальну та резолютивну частини рішення суду першої інстанції та прийняти  нову постанову про часткове задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 .
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями  312, 317, 320, 321, 322, 325, 328, 382 Кодексу адміністративного судочинства України,  Шостий  апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу 15 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) - задовольнити частково.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2023 року у справі №580/6272/23 змінити в мотивувальній частині та в абзацах 1 та 3 резолютивної частини, виклавши їх у наступній редакції:
1.Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
3. Зобов`язати 15 мобільний прикордонний загін Державної прикордонної служби України (с. Руська Поляна, Черкаський район, Черкаська область, 19602, код ЄДРПОУ 45144484) розглянути рапорт про звільнення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ) з військової служби за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" як військовослужбовця, який проходить військову службу за привозом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю батька дружини із числа осіб з інвалідністю ІІ групи з урахуванням висновків апеляційного суду у даній справі.
В іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2023 року у справі №580/6272/23 залишити без змін.
        Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.
Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя - доповідач                                                                                                                                             О.М. Кузьмишина

Судді                                                                                                                                                                                       М.І. Кобаль

                                                                                                       Л.О. Костюк