СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2024 року                                     м. Харків                        Справа №922/3836/23  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Бородіна Л.І., суддя Здоровко Л.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження без виклику сторін у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Савченко Юлії Олександрівни, м. Харків (вх.№2497Х/2 від 20.11.2023)
на рішення Господарського суду Харківської області від 03.11.2023 у справі №922/3836/23 (повний текст складено 03.11.2023, суддя Хотенець П.В.) 
за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі», м. Харків 
до Фізичної особи - підприємця Савченко Юлії Олександрівни, м. Харків
про стягнення 136940,25 грн,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Фізичної особи - підприємця Савченко Юлії Олександрівни, в якій просило суд стягнути з відповідача заборгованість за невиконання зобов`язань за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №16634 в сумі 31310,19 грн за період: грудень 2021 року, січень 2022 року, лютий 2022 року, березень 2022 року; заборгованість за невиконання зобов`язань за Індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії в сумі 105301,82 грн за період: грудень 2021 року, січень 2022 року, лютий 2022 року, березень 2022 року, квітень 2022 року, жовтень 2022 року, листопад 2022 року, грудень 2022 року, січень 2023 року, лютий 2023 року, березень 2023 року; заборгованість за абонентську плату за спожиту теплову енергію за Індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії в сумі 328,24 грн за період: грудень 2021 року - березень 2023 року. 
Рішенням Господарського суду Харківської області від 03.11.2023 у справі №922/3836/23 позов задоволено частково.
Стягнуто з ФОП Савченко Юлії Олександрівни на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» 5785,82 грн заборгованості за невиконання зобов`язань за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №16634 за період: грудень 2021 року, січень 2022 року, лютий 2022 року, березень 2022 року та 113,40 грн судового збору.
Закрито провадження у справі в частині стягнення з відповідача 25524,37 грн заборгованості за невиконання зобов`язань за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №16634 за період: грудень 2021 року, січень 2022 року, лютий 2022 року, березень 2022 року.
Закрито провадження у справі в частині стягнення з відповідача 105301,82 грн заборгованості за невиконання зобов`язань за Індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії за період: грудень 2021 року, січень 2022 року, лютий 2022 року, березень 2022 року, квітень 2022 року, жовтень 2022 року, листопад 2022 року, грудень 2022 року, січень 2023 року, лютий 2023 року, березень 2023 року.
Закрито провадження у справі в частині стягнення з відповідача 328,24 грн заборгованості за абонентську плату за спожиту теплову енергію за Індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії за період: грудень 2021 року - березень 2023 року.
Відповідач з рішенням суду першої інстанції частково не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 03.11.2023 у справі №922/2593/23 в частині задоволених вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. В іншій частині просить рішення суду залишити без змін. 
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що до відзиву на позов було долучено шістнадцять письмових доказів на підтвердження того факту, що спірна заборгованість виникла в опалювальному сезоні 2017-2018 років через помилку в проектній документації і  з того часу, як вказує апелянт, була його чітка та послідовна позиція її невизнання. Відповідні докази судом були прийняті, але не зазначені мотиви їх відхилення. У свою чергу позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на спростування доводів відповідача в такій частині. Також судом першої інстанції не досліджено правомірність виникнення спірної заборгованості. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.12.2023 року відкрито апеляційне провадження за скаргою відповідача на рішення Господарського суду Харківської області від 03.11.2023 у справі №922/3836/23. Встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, а також встановлено учасникам справи строк на протязі якого вони мають право подати до суду клопотання, заяви та документи в обґрунтування своїх вимог і заперечень по справі. Враховуючи, що ціна позову в даній справі є меншою від ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, судом попереджено сторони, що апеляційна скарга буде розглядатися за правилами ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. 
Згідно з ч.13 ст.8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
За приписами ч.10 ст.270 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч.7 ст.252 Господарського процесуального кодексу України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву. 
Згідно з ч.2 ст.270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.
Ухвала суду про відкриття апеляційного провадження була направлена учасникам справи через підсистему Електронний суд до кабінету користувача і доставлена їм 05.12.2023 року.
Колегія суддів вважає, що судом апеляційної інстанції було вчинено всі належні та допустимі заходи направленні на повідомлення учасників справи про відкриття апеляційного провадження у даній справі і її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження.
Клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням не надійшло.
За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження, в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.
Позивач відзив на апеляційну скаргу не надав. Разом з тим, згідно ч.3 ст.263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 Господарського процесуального кодексу України, а також з урахуванням положень ч.2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм права при винесенні оскаржуваного рішення, а також проаналізувавши докази, котрі стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в обґрунтування своїх вимог та заперечень, колегія суддів апеляційної інстанції встановила наступне.
01.10.2012 року між Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» (позивач у справі) та Фізичною особою-підприємцем Савченко Юлією Олександрівною (відповідач у справі) укладено договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №16634, відповідно до якого позивач зобов`язався постачати відповідачу теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а відповідач - оплачувати теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором. Теплова енергія постачається боржнику в обсягах згідно з додатком 1 до договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №16634 в гарячій воді на такі потреби: опалення та гаряче водопостачання.
Відповідно до розділу 10 договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №16634, він набирає чинності з дня його підписання та діє до 31 грудня 2013 року. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про припинення дії договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №16634 не буде письмово заявлено однією із сторін.
Згідно пункту 6 договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №16634, розрахунковим періодом є календарний місяць.
У відповідності до пункту 6.4. договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №16634, остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію за показниками приладу комерційного обліку відповідач здійснює до 28-го числа поточного місяця.
На підставі розпоряджень Харківського міського голови в опалювальному сезоні 2021-2022 позивач здійснював постачання теплової енергії у приміщення відповідача за адресою: м. Харків, вул. Юр`ївська, 6.
Звертаючись до суду з позовом, позивач вказав, що по особовому рахунку Фізичної особи-підприємця Савченко Юлії Олександрівни 17500-8506 обліковується заборгованість за спожиту теплову енергію на потреби опалення за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №16634 в сумі 31310,19 грн, яка утворилася за період: грудень 2021; січень 2022; лютий 2022; березень 2022.
Матеріали справи свідчать про те, що відповідачу були направлені рахунки-фактури за спожиту теплову енергію, які в повному обсязі сплачені не були.
Також, на підставі ч.5 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 року №1022) та Правил надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 року №1182 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 року №1023), на офіційному сайті позивача www.hts.kharkov.ua в мережі Інтернет 31.10.2021 року було розміщено індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії. Індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії є публічним договором приєднання, який набрав чинності з 01.12.2021 року. Індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії укладений з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ст.14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором складається з: плати за послуги, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначено відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, гранічний розмір якої визначається Кабінетом Міністрів України.
Оскільки, нежитлове приміщення за адресою: м. Харків, вул. Гарібальді, 4 розташоване в житловому будинку, починаючи з 01.12.2021 року надання послуги з постачання теплової енергії відповідачу за цією адресою здійснюється на підставі Індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії. Проведення нарахувань виконується згідно з Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року №830.
Згідно пункту 51 Індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, він набирає чинності з моменту акцептування його споживачем, але не раніше ніж через 30 днів з моменту опублікування і діє протягом одного року з дати набрання чинності.
Відповідно до пункту 4 Індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунка за надану послугу, факт отримання послуги.
Тобто, факт отримання Фізичною особою-підприємцем Савченко Юлією Олександрівною послуги з постачання теплової енергії у опалювальних періодах 2021-2022, 2022-2023 є фактом приєднання відповідача до умов Індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії (акцептування договору).
Факт отримання теплової енергії підтверджується актами про підключення та відключення опалення на початку та наприкінці опалюваних сезонів, відомостями обліку споживання теплової енергії.
Згідно пункту 5 Індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором.
Відповідно до пункту 32 Індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця. Початок і закінчення розрахункового періоду для розрахунку за платою за абонентське обслуговування завжди збігаються з початком і закінченням календарного місяця відповідно.
Згідно пункту 30 Індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з плати за послугу, плати за абонентське обслуговування.
Позивач вказував, що станом на подання позовної заяви по особовому рахунку Фізичної особи-підприємця Савченко Юлії Олександрівни 17501-8506 обліковується заборгованість по Індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії за: спожиту теплову енергію на потреби опалення в сумі 105 301,82 грн, яка утворилася за період: грудень 2021; січень 2022; лютий 2022; березень 2022; квітень 2022; жовтень 2022; листопад 2022; грудень 2022; січень 2023; лютий 2023; березень 2023 та абонентську плату за спожиту теплову енергію в сумі 328,24 грн., яка утворилася за період: грудень 2021 - березень 2023, а також заборгованість за невиконання зобов`язань за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №16634 в сумі 31310,19 грн за період: грудень 2021 року, січень 2022 року, лютий 2022 року, березень 2022 року. Таким чином, з огляду на зміст позовної заяви загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню з Фізичної особи-підприємця Савченко Юлії Олександрівни становить 136940,25 грн.
Матеріали справи свідчать, що під час розгляду справи відповідачем було сплачено 25524,37 грн заборгованості за невиконання зобов`язань за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №16634 за період: грудень 2021 року, січень 2022 року, лютий 2022 року, березень 2022 року, що підтверджується платіжною інструкцією №0.0.3228271526.1 від 01.10.2023 року; 105301,82 грн заборгованості за невиконання зобов`язань за Індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії за період: грудень 2021 року, січень 2022 року, лютий 2022 року, березень 2022 року, квітень 2022 року, жовтень 2022 року, листопад 2022 року, грудень 2022 року, січень 2023 року, лютий 2023 року, березень 2023 року, що підтверджується платіжною інструкцією №0.0.3250194761.1 від 14.10.2023 року; 328,24 грн заборгованості за абонентську плату за спожиту теплову енергію за Індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії за період: грудень 2021 року - березень 2023 року, що підтверджується платіжною інструкцією № 0.0.3226771185.1 від 30.09.2023 року.
Таким чином, керуючись п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України Господарським судом Харківської області прийнято рішення про закриття провадження у справі у відповідній частині у зв`язку з відсутністю предмета спору. Разом з тим, непогашеним (простроченим) залишилось зобов`язання по сплаті коштів за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №16634 з боку відповідача у розмірі 5785,82 грн., яка і була стягнута оскаржуваним рішенням. 
Наразі, звертаючись до суду з апеляційною скаргою відповідач рішення суду першої інстанції в частині закриття провадження не оскаржує, а враховуючи, що заявник в апеляційній скарзі просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області в частині стягнення 5785,82 грн, колегія суддів у відповідності до приписів ч.1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України переглядає справу в межах даної вимоги.
У апеляційній скарзі апелянт зазначає, що заборгованість у розмірі 5785,82 грн є такою, що виникла в опалювальному сезоні 2017-2018 років і її виникнення обумовлено помилкою розрахунку та обліку з боку позивача. Матеріали справи свідчать, що у суді першої інстанції відповідачем надано заяву про застосування наслідків спливу строків позовної у відношенні такої заборгованості.
Суд першої інстанції, відхилив відповідні доводи мотивуючи тим, що матеріали справи свідчать про виникнення спірної заборгованості саме за період лютий 2022 року - березень 2022 року.
Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками та зазначає, що предметом позовних вимог у даній справі є стягнення заборгованості за період грудень 2021 року, січень 2022 року, лютий 2022 року, березень 2022 року, зокрема, за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №16634.
У пункті 6.9. договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №16634 (розділ 6 «Розрахунки за теплову енергію») сторонами погоджено, що при перерахуванні коштів за теплову енергію у платіжному документі споживач повинен вказати повну інформацію, а саме: за що здійснюється платіж, за який період, підстава для сплати (номер, дата договору, рахунку-фактури, рішення (наказу, постанови, ухвали) суду, мирової угоди, угоди про реструктуризацію заборгованості та інше). За наявності заборгованості за цим договором теплопостачальна організація зараховує кошти, що надійшли від споживача, як погашення заборгованості за спожиту теплову енергію поставлену в минулі періоди за цим договором, по мірі її виникнення в хронологічній послідовності, незалежно від зазначеного в платіжному документі призначення платежу, за винятком платежу, спрямованого на виконання рішення (наказу, постанови, ухвали) суду, мирової угоди, яка затверджена судом.
Таким чином, визначення відповідачем, що сума у розмірі 5785,82 грн. є заборгованістю за період з 2017-2018 рік нівелюється умовами укладеного між сторонами договору і фактом вчинення відповідачем відповідних оплат. Твердження, що заборгованість у розмірі 5785,82 грн. відноситься до періоду 2017-2018 рік є припущенням відповідача і не співвідносить з умовами договору та наявними між сторонами правовідносинами.
Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Згідно ч.1 ст.174 Господарського кодексу України господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань.
Відповідно до ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.
Згідно ст.6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно ст.173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, в тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Відповідно до ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Згідно ч.1 ст.175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Відповідно до ст.179 Господарського кодексу України, майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.
Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч.6 ст.19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Згідно ч.6 ст.25 Закону України «Про теплопостачання» у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку.
Відповідно до ч.1 ст.275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і підігріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору не допускається.
Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст.526 та ст.525 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.
Колегія суддів Східного апеляційного господарського суду погоджується із висновком суду першої інстанції, що матеріалами справи підтверджено факт невиконання відповідачем прийнятого на себе зобов`язання по сплаті у належному розмірі за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №16634. Таким чином, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, з яким погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, що позовні вимоги про стягнення 5785,82 грн. заборгованості є обґрунтованими, підлягають задоволенню, а вказана сума стягненню з відповідача на користь позивача.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної  інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. 
Відповідно до вимог ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 86 цього ж кодексу визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Колегія суддів зазначає, що апелянтом всупереч приписів ст. 73 та ст. 74 Господарського процесуального кодексу України не доведено факту, а також не надано належних та допустимих доказів у підтвердження своєї позиції по справі.
Статтею 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв`язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів та вчинені при довільному тлумаченні наявних між сторонами правовідносин, у зв`язку з чим апеляційна скарга Фізичної особи - підприємця Савченко Юлії Олександрівни не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення Господарського суду Харківської області від 03.11.2023 року у справі №922/3836/23, яке відповідає вимогам статті 236 Господарського процесуального кодексу України, має бути залишене без змін.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає, що оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, то судові витрати понесені заявником апеляційної скарги, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статтями 13, 73, 74, 77, 86, 129, 240, 269, 270, п.1, ч.1 ст.275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Савченко Юлії Олександрівни залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Харківської області від 03.11.2023 у справі №922/3836/23 залишити без змін.
Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 02.02.2024

Головуючий суддя                                                                    В.В. Лакіза

Суддя                                                                                           Л.І. Бородіна  

Суддя                                                                                           Л.М. Здоровко