ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

28 лютого 2024 року 	м. Дніпро	справа № 280/7485/23	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Малиш Н.І. (доповідач),  суддів:  Баранник Н.П., Щербака А.А.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу  Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2023 року (суддя 1-ї інстанції Кисіль Р.В.) в адміністративній справі №280/7485/23 за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України,  Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, стягнення нарахованої, але не виплаченої суддівської винагороди,- 

ВСТАНОВИВ:
11.09.2023  позивач звернувся до суду з позовом до Державної судової адміністрації України, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області в якому просить суд: 
визнати протиправними дії ТУ ДСА України в Запорізькій області щодо нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди за період з січня 2021 року по серпень 2023 року, обчисленої виходячи з базового розміру посадового окладу судді, обрахованого з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2102,00 гривні;
зобов`язати ДСА України здійснити фінансування ТУ ДСА України в Запорізькій області з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, коштів для проведення виплати позивачу суддівської винагороди:
за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року, обчисленої виходячи з базового розміру посадового окладу судді, обрахованого з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2270,00 гривень, з урахуванням раніше виплачених сум;
за період з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року, обчисленої виходячи з базового розміру посадового окладу судді, обрахованого з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2481,00 гривень, з урахуванням раніше виплачених сум;
за період з 01 січня 2023 року по 31 серпня 2023 року, обчисленої виходячи з базового розміру посадового окладу судді, обрахованого з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2684,00 гривень, з урахуванням раніше виплачених сум;
зобов`язати ТУ ДСА України в Запорізькій області нарахувати та виплатити суддівську винагороду позивачу:
за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року, обчисленої виходячи з базового розміру посадового окладу судді, обрахованого з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2270,00 гривень, з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів;
за період з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року, обчисленої виходячи з базового розміру посадового окладу судді, обрахованого з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2481,00 гривень, з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів;
за період з 01 січня 2023 року по 31 серпня 2023 року, обчисленої виходячи з базового розміру посадового окладу судді, обрахованого з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2684,00 гривень, з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів;
визнати протиправними дії ТУ ДСА України в Запорізькій області щодо виплати позивачу суддівської винагороди за період з 18.04.2020 по 27.08.2020 включно із застосуванням обмежень, передбачених статтею 29 Закону України “Про Державний бюджет України на 2020 рік”;
стягнути з ТУ ДСА України в Запорізькій області на користь позивача нараховану, але не виплачену суддівську винагороду, за період з 18.04.2020 по 27.08.2020 включно в розмірі 136     673,90 гривень з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів.
В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що він є суддею Новомиколаївського районного суду Запорізької області. У 2021, 2022 роках, а також в січні-серпні 2023 року ТУ ДСА України в Запорізькій області нараховано позивачу суддівську винагороду, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовуються для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2021 року у розмірі 2 102,00 грн. Такі дії ТУ ДСА України в Запорізькій області позивач вважає протиправними з підстав того, що відповідно до приписів спеціального законодавства суддівська винагорода за підлягає нарахуванню, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2021 року, в розмірі 2270 грн., на 1 січня 2022 року - 2481,00 грн., на 1 січня 2023 року - 2684,00грн. Крім того, обмежуючи розмір суддівської винагороди за період з 18.04.2020 по 27.08.2020, ТУ ДСА України в Запорізькій області діяло всупереч вимогам Конституції України та Закону України “Про судоустрій і статус суддів” від 02.06.2016 №1402-VIII (далі – Закон №1402).
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2023 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області щодо нарахування та виплати судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з січня 2021 року по серпень 2023 року, обчисленої виходячи з базового розміру посадового окладу судді, обрахованого з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2     102,00 гривні.
Зобов`язано Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування Територіальному управлінню Державної судової адміністрації України в Запорізькій області з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, коштів для проведення виплати судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 суддівської винагороди:
за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року, обчисленої виходячи з базового розміру посадового окладу судді, обрахованого з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2270,00 гривень, з урахуванням раніше виплачених сум;
за період з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року, обчисленої виходячи з базового розміру посадового окладу судді, обрахованого з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2481,00 гривень, з урахуванням раніше виплачених сум;
за період з 01 січня 2023 року по 31 серпня 2023 року, обчисленої виходячи з базового розміру посадового окладу судді, обрахованого з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2684,00 гривень, з урахуванням раніше виплачених сум.
Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області нарахувати та виплатити суддівську винагороду судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 :
за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року, обчисленої виходячи з базового розміру посадового окладу судді, обрахованого з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2     270,00 гривень, з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів;
за період з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року, обчисленої виходячи з базового розміру посадового окладу судді, обрахованого з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2     481,00 гривень, з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів;
за період з 01 січня 2023 року по 31 серпня 2023 року, обчисленої виходячи з базового розміру посадового окладу судді, обрахованого з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2     684,00 гривень, з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів.
Визнано протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області щодо виплати судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18.04.2020 по 27.08.2020 включно із застосуванням обмежень, передбачених статтею 29 Закону України “Про Державний бюджет України на 2020 рік”.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 шляхом безспірного списання з бюджетної програми 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів", розпорядником якої є Державна судова адміністрація України, в порядку, передбаченому Законом України “Про гарантії держави щодо виконання судових рішень” і постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 “Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників” недоплачену суму суддівської винагороди за період 18.04.2020 по 27.08.2020 включно в розмірі 136     673,90 грн. (сто тридцять шість тисяч шістсот сімдесят три гривні 90 коп.) з утриманням з цієї суми передбачених законодавством України податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Відповідачем - ТУ ДСА України в Запорізькій області, на вказане рішення суду подана апеляційна скарга, в якій зазначено на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволення позову.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи на невірно застосовано норми матеріального права.
Позивачем  подано відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити у її задоволенні.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів п.1 ч. 1 ст.  311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що Указом Президента України від 27.06.2013 №352/2013 позивача було призначено на посаду судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області строком на п`ять років. Указом Президента України від 12.12.2019 №900/2013 позивача було призначено на посаду судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області безстроково.
В період з 01.01.2021 по 30.08.2023 включно ТУ ДСА України в Запорізькій області нарахувало та виплатило позивачу суддівську винагороду, для визначення суми якої використовувався розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді в розмірі 2102,00 грн.
Крім того, за період з 18.04.2020 по 28.08.2020 суддівська винагорода, розмір якої визначений ст. 135 Закону №1402, нараховувалась позивачу в повному обсязі, але виплачувалась ТУ ДСА України в Запорізькій області позивачу не у повному обсязі, із застосуванням обмежень впроваджених Законом України “Про внесення змін до Закону України “Про Державний бюджет України на 2020 рік” від 13.04.2020 №553-ІХ, до підтверджується довідкою від 14.02.2022 №08-02/323. Загальна сума обмеження за період з 18.04.2020 по 27.08.2020, з урахуванням перерахунку становить 136673,90 грн.
Позивач вважаючи, що розмір суддівської винагороди у спірні періоди не відповідає розміру, встановленому Законом №1402, звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції задовольнив позов частково, із обранням належного способу захисту прав позивача, дійшов висновку, що вимоги є обґрунтованими.
Колегія суддів  переглядаючи судове рішення доходить наступних висновків.
Спірним у справі є розмір суддівської винагороди виплаченої позивачу за період з 18.04.2020 по 27.08.2020 та за період з 01.01.2021 по 30.08.2023.
Щодо позовних вимог про невиплату позивачу суддівської винагороди в повному обсязі за період з 18.04.2020 по 27.08.2020.
Частиною 1-5 статті 135 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. 18 квітня 2020 р. набрав чинності         Закон № 553-IX, згідно з пунктом 10 розділу І якого          Закон № 294-IX       “Про Державний бюджет України на 2020 рік” доповнено, у тому числі, статтею 29, відповідно до якої у квітні 2020 р. та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 р. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки (частина перша). Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті); (частина третя).
Рішенням Конституційного Суду України від 28 серпня 2020 р. №10-/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України  положення   статті 29 Закону України “Про Державний бюджет України на 2020 рік”. Зважаючи на те, що до Закону України “Про судоустрій і статус суддів” в частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди, у спірний період зміни не вносилися, тому законних підстав для обмеження її виплати (десятьма прожитковими мінімумами) не було.
Верховний Суд у постанові від 03 березня 2021 р. у справі № 340/1916/20 та  у постанові від 28 квітня 2022 р. у справі № 120/5252/20-а вказав на те, що для спірних правовідносин спеціальними є норми статті 135 Закону № 1402-VIII, які попри те, що в часі цей Закон прийнятий раніше, мають пріоритет стосовно пізніших положень Закону №   294-ІХ (у редакції Закону №553-ІХ). Основний Закон України має найвищу юридичну силу, тож  “спеціальність” Закону №1402-VIII, зокрема його статті 135, що спирається передусім на конституційні положення частини другої статті 130 і є своєрідним її “продовженням”, у цьому випадку безапеляційно долає доктринальний принцип подолання колізії правових норм, за яким наступний закон  з того самого питання скасовує дію попереднього (попередніх). 
Позиція суду першої інстанції з цього питання відповідає правозастосуванню, викладеному Верховним Судом у вищезазначених постановах, а отже є вірними висновки суду про те, що позивачу суддівську винагороду за період з 18.04.2020 по 27.08.2020 виплачено не у повному обсязі.
Щодо розміру суддівської винагороди за період з 01.01.2021 по 30.08.2023.
Так у справах №400/2031/21 та 360/503/21, обставини яких є подібними до цього спору, Верховний Суд висловив наступну правову позицію щодо  застосування положень статті 130 Конституції України, частини другої, третьої статті 135 Закону №1402-VIII та статті 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2021 рік”.
Так, у справі №360/503/21, на висновки якої правильно послався суд першої інстанції, Верховний Суд указав, що однією з гарантій належного здійснення правосуддя є створення необхідних умов для діяльності суддів, їх правового, соціального захисту та побутового забезпечення і визначені Конституцією України та спеціальним законодавчим актом (Законом №1402-VIII) гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом . Система правового захисту суддів, зокрема їх матеріального забезпечення, встановлена Законом №1402-VIII, положення якого узгоджуються з вимогами міжнародно-правових актів щодо незалежності суддів і спрямовані на забезпечення стабільності досягнутого рівня гарантій незалежності суддів, а також є гарантією поваги до гідності людини, її прав та основоположних свобод. Суд зазначив, що виплата суддівської винагороди регулюється статтею 130 Конституції України та статтею 135 Закону №1402-VIII. Норми інших законодавчих актів до цих правовідносин (щодо виплати суддівської винагороди) застосовуватися не можуть. Разом із цим розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, на пряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, поняття якого наведено у Законі №966-XIV і в цьому ж законі закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення відносно яких визначається прожитковий мінімум. Ураховуючи те, що  Законом № 966-XIV не визначено такого виду прожиткового мінімуму, як “прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді” і за приписами цього закону судді не віднесені до соціальної демографічної групи населення стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо, Суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для зменшення  розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 1 січня календарного року, з метою визначення суддівської винагороди. Також у своїй постанові, Суд указав, що  для спірних правовідносин спеціальними є норми статті 135 Закону №1402-VIII, які у часі прийняті раніше, мають пріоритет стосовно пізніших положень Закону України “Про Державний бюджет України на 2021 рік”, Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів. Отже, Законом №1402-VIII закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Оскільки указана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, відповідач неправильно визначився із розрахунковою величиною посадового окладу застосувавши в розрахунку іншу величину, відмінну від тієї, що визначена спеціальним законом.  Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів констатувала, що заміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди – прожиткового мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня 2021 року (2270,00 грн.), на іншу розрахункову величину, яка Законом №1402-VIII не передбачена (прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді – 2102,00 грн.) у січні 2021 року, на підставі абзацу 5 статті 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2021 рік”,  було неправомірним. 
Враховуючи зазначене, є вірними висновки суду першої інстанції, що прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді – 2102,00 грн. у січні 2021 року, січня 2022 року, у січні 2023 року на підставі абзацу 5 статті 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2021 рік”, Закону України “Про Державний бюджет України на 2022 рік”, Закону України “Про Державний бюджет України на 2023 рік” було неправомірним.
Позиція суду першої інстанції з цього питання відповідає правозастосуванню, викладеному Верховним Судом в постанові від 13.07.2023 справа №280/1233/22.
Враховуючи наведене висновки суду першої інстанції відповідають правовій позиції Верховного Суду, а тому, враховуючи норми ч. 5 ст. 242 КАС України, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржене судове рішення скасуванню.
Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області залишити без задоволення.
Рішення  Запорізького окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2023 року в адміністративній справі №280/7485/23 – залишити без змін.
Постанова  набирає законної сили з дати її прийняття  та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст. 328, 329 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак