ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/462/24 Справа № 215/5902/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Демиденко Ю.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Тимченко О. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2024 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

Головуючого судді - Тимченко О.О.,
суддів - Зубакової В.П., Остапенко О.В., 

учасники справи:
позивач – Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,
відповідач – ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 215/5902/21 за позовом Акціонерного товариства комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 ,

на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 серпня 2023 року, (суддя Демиденко Ю.Ю.), ухвалене в приміщенні Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, повний текст рішення складено 24 серпня 2023 року - 

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У вересні 2021 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що згідно укладеного договору № б/н від 02 серпня 2005 року відповідач ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач вважає, що Умови та Правила надання банківських послуг були прийняті і погоджені відповідачем в момент підписання анкети-заяви, тому щодо встановлення та зміни кредитного ліміту, банк керується Умовами та Правилами надання банківських послуг, де зазначено, що банк має право за власної ініціативи змінювати кредитний ліміт. Відповідно до Тарифів обслуговування кредитних карток та Умов та Правил надання банківських послуг відповідач зобов`язувалась погашати заборгованість за кредитом, відсотки за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати пеню та штрафи. Але, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконувала, має заборгованість відповідача, яка станом на 10.08.2021 становить 37598,05 грн. і складається з наступного: 27862,01 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 9736,04 грн. – заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит. Представник позивача зазначає, що кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом.

Просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь лише заборгованість за тілом кредити в розмірі 27 862,01 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 серпня року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 02 серпня 2005 в розмірі 27862,01 грн. та судовий збір у розмірі 2 270,00 грн., а всього 30 132,01 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі не повернуті, а тому відповідно до частини 2 статті 530 ЦК України кредитор має право вимагати виконання кредитного договору в будь-який час. У зв`язку з чим, позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 27 862,01 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі, поданій до апеляційного суду, ОСОБА_1 ,, в інтересах якої діє ОСОБА_2 , вважає рішення суду першої інстанції ухваленим з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить застосувати до позовних вимог строк позовної давності, рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимоги АТ КБ «Приватбанк» відмовити у повному обсязі.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано ,що правочин укладений 12 лютого 2010 року між банком та відповідачем суперечить вимогам частини 1 статті 203 ЦК України. Посилається на ненадання позивачем суду ліцензії саме на здійснення кредитних послуг. В матеріалах справи відсутні докази, а саме підпису ОСОБА_1 , про отримання перевипущеної картки строком дії до останнього дня 05.2019 року. У рішенні суду першої інстанції помилково вказано, що начебто 22 вересня 2017 року відповідач ОСОБА_1 останній раз здійснила поповнення готівкою кредитної картки, що також підтверджує факт отримання нею цієї картки. Даний строк виходить за межі строків позовної давності, так як АТ КБ «Приватбанк» 27 серпня 2021 року звернулося до суду першої інстанції, тому просить застосувати строк позовної давності.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Від позивача у справі відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до кредитного договору № б/н від 02 серпня 2005 року, укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 , остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 25).
ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , задоволенню не підлягає.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до частини 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову в даній справі є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідач  ОСОБА_1  фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі не повернуті, а тому відповідно до частини 2 статті 530 ЦК України кредитор має право вимагати виконання кредитного договору в будь-який час. У зв`язку з чим, позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 27 862,01 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першої статті 1054 ЦК України).

За змістом частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 628 ЦК України обумовлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 02 серпня 2005 року ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 02 серпня 2005 року (а.с. 24).

Виписка по рахунку клієнта є тим документом, який підтверджує факт видачі коштів клієнта так як є тим документом, який відповідає законодавству про бухгалтерський облік та фінансову звітність. А тому, може бути належним та допустимим доказом, який підтверджує наявну заборгованість позичальника.

До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постановах: від 30.11.2022 № 214/6975/15-ц; від 25.11.2022 № 1512/2-214/11; від 21.09.2022 № 381/1647/21; від 01.08.2022 № 369/11694/15-ц; від 06.07.2022 № 128/2269/20; від 01.06.2022 № 172/35/16-ц; від 31.05.2022 № 194/329/15-ц; від 25.05.2022 № 219/7527/16; від 25.05.2022 № 645/59/16-ц; від 20.05.2022 № 336/4796/18; від 09.02.2022 № 161/5648/20; від 02.02.2022 № 205/7751/16-ц.

Матеріали справи містять виписку за договором № б/н на ім`я ОСОБА_1 за картками НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 з інформацією про операцію, її дату та суму за період з 11 жовтня 2005 року по 23 жовтня 2020 року (а.с. 15-21 зворот).

З виписки по картковому рахунку чітко прослідковується, що відповідачці було встановлено кредитний ліміт 2 000,00 грн., також вбачається, що відповідачка користувалася грошима, отримувала кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримала кредитку картку.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 02 серпня 2005 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_1 , станом на 31 травня 2015 року, заборгованість за тілом кредиту становить 27 862,01 грн., заборгованість за відсотками – 9 736,04 грн. (а.с. 4-14).

Судом першої інстанції вірно встановлено наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за позовними вимогами АТ КБ «Приватбанк» у вигляді тіла кредиту у розмірі 27 862,01 грн. у зв`язку з невиконанням відповідачкою своїх зобов`язань по поверненню кредитних коштів. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий.

Необґрунтованими є доводи апеляційної скарги щодо відсутності ліцензії АТ КБ «Приватбанк» саме на здійснення кредитних послуг. 

Однією з умов дійсності правочину є дотримання вимог щодо його змісту. Правочин не може суперечити ЦК України, іншим актам (частина 1 статті 203 ЦК України). 

Юридичні особи не можуть вчиняти правочини: – що виходять за межі, визначені законом для певних видів юридичних осіб; – без додержання порядку їх укладення; – із порушенням законодавства про ліцензування.

Правочин вважається вчиненим без ліцензії, якщо на час такого вчинення останню не отримано, або строк її дії закінчився, або ліцензію анульовано (відкликано), або її дію зупинено у передбачених законом випадках. При цьому не має значення, з яких причин була відсутня ліцензія, а також чи знала або повинна була знати про це інша сторона правочину. 

У разі, коли на момент вчинення правочину юридична особа не мала ліцензії, а на час, коли правочин був виконаний або мав бути виконаний, вона ліцензію отримала, підстави для визнання правочину недійсним відсутні. Види діяльності, яка підлягає ліцензуванню, визначаються ЗУ «Про ліцензування видів господарської діяльності».

Як вбачається з банківської ліцензії НБУ № 22 від 05 жовтня 2011 року, виданої ПАТ КБ «Приватбанк», унесеному до Державного реєстру банків 19 березня 1992 року за № 92, на право надання банківських послуг, визначених частиною 3 статті 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» (а.с. 38).

Відповідно до частини 3 статті 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», до банківських послуг належить розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик.

При цьому, кредитування є однією з таких форм розміщення, оскільки Закон України «Про банки та банківську діяльність» в статті 49 під кредитуванням розуміє операції, які вказані в пункті 3 частині третій статті 47, тому доводи ОСОБА_1 є необґрунтованими.

Також необґрунтованими є доводи апеляційної скарги,що суд першої інстанції не звернув уваги на відступіть відсутність підпису ОСОБА_1 , про отримання перевипущеної картки строком дії до останнього дня 05.2019 року.

Згідно умов договору, у разі закінчення строку дії, відповідна карта продовжується Банком на новий строком (шляхом надання Клієнту карти з новим строком дії).
Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк», між позивачем та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір № б/н, за яким було надано наступні кредитні картки: НОМЕР_1 (дата відкриття – 27 липня 2005 року, термін дії – 07/15), НОМЕР_2 (дата відкриття – 26 січня 2015 року, термін дії – 04/18), НОМЕР_3 (дата відкриття – 03 серпня 2016 року, термін дії – 05/19) (а.с. 23).

Під перевипуском картки розуміється випуск та приєднання картки з новим строком дії до раніше відкритого Клієнту карткового рахунку, а тому вся сума заборгованості за кредитним лімітом буде відображатися та враховуватися в тому числі і на перевипущеній картці.

Щодо застосування строку позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

ЄСПЛ, практика якого є обов`язковою для застосування національними судами, зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу" (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року ("OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява N 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви N 22083/93 і N 22095/93, § 51)).

Згідно з частиною 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частиною 1 статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

До таким дій відносяться: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Аналогічні висновки містять постанови Верховного Суду від 21.12.2022 № 179/1447/20; від 07.12.2022 № 723/437/15; від 05.08.2022 № 761/29016/15-ц; від 30.06.2022 № 194/428/15-ц; від 12.05.2022 № 401/1620/16-ц; від 09.02.2022 № 602/1082/19; від 10.02.2022 № 263/1976/16-ц.
22 вересня 2017 року відповідач ОСОБА_1 останній раз здійснила поповнення готівкою кредитної картки НОМЕР_3 , що також підтверджує факт отримання нею цієї картки (а.с. 16).

Дії відповідача щодо сплати заборгованості за кредитним договором такими, що свідчать про визнання боргу та такими, що переривали перебіг строку позовної давності.

Крім того, відповідно до правил користування платіжною карткою, картка діє в межах визначеного нею строку (а.с. 30). За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки.

Строк дії картки НОМЕР_3 до 05.2019 (а.с. 23), в той час як АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовною заявою, відповідно до поштового конверту, 30 серпня 2021 року, тобто до спливу позовної давності.

Строк позовної давності по картковому кредиту відраховується з моменту закінчення терміну дії картки, тому позовна давність у даному випадку не може бути застосована.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Інші доводи , викладені в апеляційній скарзі відповідача зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. 

Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує є суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки, апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку у з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий:                                                         О.О. Тимченко

Судді:                                                                        В.П. Зубакова

       В.О. Остапенко