ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
 
18 січня 2024 року
м. Київ
 
справа № 761/7897/22
провадження № 51-2645км23
 
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого                                              ОСОБА_1 ,
суддів                                                          ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 ,
прокурора                                                    ОСОБА_5 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 29 березня 2023 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022100120000020, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Осипенко Бердянського району, Запорізької області, не зареєстрованого та без фактичного місця проживання, 
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2022 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього майна.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 визначено обчислювати з дати ухвалення вироку. Зараховано у цей строк на підставі ч. 5 ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення з 15 лютого по 14 жовтня 2022 року з розрахунку день за день.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 залишено у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.
Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він, реалізуючи свій злочинний умисел, у не встановлений досудовим розслідуванням час і місці незаконно придбав та почав незаконно зберігати з метою збуту 17 поліетиленових пакетів із особливо небезпечною психотропною речовиною - PVP загальною масою 7,271 г, що є великим розміром, які в подальшому 15 лютого 2022 року біля 11:40 у нього було вилучено з рюкзака працівниками поліції на станції метро «Нивки» КП «Київський метрополітен» у м. Києві.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 березня 2023 року вирок місцевого суду змінено, дії ОСОБА_6 перекваліфіковано на ч. 2 ст. 309 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. У решті судове рішення залишено без змін.
Вимоги касаційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, зазначаючи про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий судовий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Аргументуючи свою позицію, зазначає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ч. 3 ст. 419 КПК України, оскільки в ній не зазначено, які статті закону порушено, в чому саме полягають ці порушення та необґрунтованість вироку місцевого суду.
Крім цього, вказує, що апеляційний суд не взяв до уваги всіх обставин справи, які в сукупності свідчать про те, що засуджений придбав та зберігав психотропну речовину саме з метою збуту, на що вказує значний розмір вилученого, її розфасування, а також листування в телефоні.
Позиції інших учасників судового провадження
На касаційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_7 подав письмові заперечення, в яких указує на безпідставність доводів та просить залишити без змін оскаржуване судове рішення.
У судовому засіданні прокурор  ОСОБА_5 просила задовольнити касаційну скаргу на викладених у ній підставах.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
За приписами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Ухвала апеляційного суду - це рішення вищого суду стосовно законності й обґрунтованості вироку, що перевіряється в апеляційному порядку, яке повинно відповідати тим же вимогам, що і вирок суду першої інстанції, тобто бути законним і обґрунтованим.
Згідно зі ст. 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду, крім іншого, має бути зазначено: короткий зміст вимог, викладених у апеляційних скаргах та зміст судового рішення суду першої інстанції; узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, й узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження; обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій з посиланням на докази; мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними, та з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою. При скасуванні або зміні судового рішення в ухвалі має бути зазначено, які статті закону порушено та в чому саме полягають ці порушення або необґрунтованість вироку чи ухвали.
Указаних положень процесуального закону апеляційний суд дотримався повною мірою.
Як убачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфікував за ч. 2 ст. 307 КК України. Не погоджуючись із вироком районного суду, захисник подав апеляційну скаргу, в якій зазначав про відсутність в обвинуваченого умислу на збут вилученої психотропної речовини. Крім цього, апеляційну скаргу було подано і стороною обвинувачення, яка стверджувала про м`якість призначеного обвинуваченому покарання.
Суд апеляційної інстанції, переглянувши оскаржуване судове рішення відповідно до вимог ст. 404 КПК України, належним чином перевірив усі аргументи апеляційних скарг, зазначив підстави, з яких апеляційну скаргу прокурора визнав необґрунтованою, та навів переконливі мотиви, через які скарга захисника підлягала задоволенню.
Так, колегія суддів апеляційного суду вказала, що висновок місцевого суду про кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 307 КК України не ґрунтується на встановлених фактичних обставинах.
З такими твердженнями апеляційного суду погоджується і колегія суддів Верховного Суду виходячи з наступного.
Для вирішення питання про кваліфікацію злочину, пов`язаного з незаконним придбанням та зберіганням наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, зокрема щодо відсутності чи наявності умислу на збут, суд у кожному конкретному випадку має оцінити обставини справи, які стосуються мотивів, намірів особи при здійсненні нею такого придбання та зберігання.
Так, про умисел на збут наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів може свідчити як відповідна домовленість з особою, яка придбала ці засоби чи речовини, так й інші обставини, зокрема: великий або особливо великий їх розмір; спосіб упакування та розфасування; поведінка суб`єкта злочину; те, що особа сама наркотичні засоби або психотропні речовини не вживає, але виготовляє та зберігає їх тощо. 
При цьому, якщо висновок суду про наявність умислу на збут наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів ґрунтується на великому або особливо великому розмірі відповідної речовини, її упакуванні та розфасуванні, то у такому випадку повинні бути досліджені обставини, за яких особа придбала відповідний засіб чи речовину, в тому числі, чи залежало від її волі те, який розмір речовини опиниться у володінні, та спосіб розфасування. 
Зокрема, якщо особа здійснює свідоме придбання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів у значному розмірі (шляхом купівлі, обміну, безоплатно), виготовляє їх, зберігає у відповідному фасуванні, що об`єктивно перевищує її потреби у власному вживанні, то в такому випадку може мати місце умисел на збут. Якщо ж волею особи не обумовлено того, скільки наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів опиниться у її володінні (як у випадку зі знахідкою), то у такому разі умисел на збут потребує більш ретельного дослідження.
Разом з тим для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
Апеляційний суд, обґрунтовуючи своє рішення про перекваліфікацію дій ОСОБА_6 з ч. 2 ст. 307 на ч. 2 ст. 309 КК України, послався на показання останнього, що не були спростовані жодними іншими доказами та відповідно до яких, обвинувачений придбав вже розфасований в окремі пакетики наркотик - PVP, оскільки тривалий час систематично вживає різні наркотичні засоби та психотропні речовини. Зберігати цю психотропну речовину окрім як при собі він не міг, так як не має постійного місця проживання. При цьому, в ході його затримання та обшуку будь-яких предметів (ваги, пакетики), які б вказували, що обвинувачений самостійно здійснює фасування вказаної психотропної речовини чи якісь інші дії пов`язані з підготовкою до збуту, органом досудового розслідування не виявлено. 
Такі фактичні дані знайшли своє об`єктивне підтвердження у показаннях допитаного у суді першої інстанції свідка ОСОБА_8 , який був залучений в якості понятого під час вилучення у ОСОБА_6 психотропної речовини і стверджував, що обвинувачений із самого початку наголошував на тому, що не мав наміру продавати вилучені наркотики.
Інші досліджені місцевим судом докази, зокрема показання поліцейського ОСОБА_9 , слідчого ОСОБА_10 , рапорти поліцейських від 15 лютого 2022 року, дані протоколу затримання ОСОБА_6 від 15 лютого 2022 року із відеозаписом, дані висновків експертів № СЕ-19/111-22/7165-НЗПРАП від 16 лютого 2022 року та № СЕ-19/111-22/7436-НЗПРАП від 18 лютого 2022 рок, дані протоколу огляду мобільного телефону від 15 лютого 2022 року не підтверджують наявність у обвинуваченого наміру збути психотропну речовину, що була вилучена у нього 15 лютого 2022 року.
Що стосується висновків місцевого суду про протилежне, то колегія суддів апеляційного суду зазначила, що факти на які той посилався у вироку, а саме відсутність у обвинуваченого офіційного джерела доходу, місця реєстрації та постійного місця проживання, не перебування ОСОБА_6 під наглядом лікаря-нарколога, придбання психотропної речовини у великому розмірі, яка була розфасована по окремим пакетикам, а також переписка у телефоні з іншою особою, яка може свідчити про ймовірний збут заборонених речовин у минулому, не можуть беззаперечно доводити наявність відповідного умислу та навіть у своїй сукупності із усіма пред`явленими доказами викликають обґрунтовані сумніви.
Крім цього, апеляційний суд звернув увагу на те, що, ґрунтуючи у даному кримінальному провадженні свої висновки про кваліфікацію протиправних дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 307 КК України на великому розмірі відповідної речовини, її упакуванні та розфасуванні, суд першої інстанції не зважив на те, що в такому випадку для об`єктивного висновку про умисел обвинуваченого на збут особливо небезпечної психотропної речовини необхідним є ретельне дослідження обставин її придбання та зберігання, а також встановлення моменту виникнення відповідного умислу.
Проте, як видно із матеріалів даного кримінального провадження, цих обставин встановлено не було і сам собою лише факт виявлення в рюкзаку ОСОБА_6 17 згортків із психотропною речовиною загальною масою 7,271 г не може беззаперечно свідчити про наявність у обвинуваченого умислу на збут.
Крім цього, сторона обвинувачення не спростувала версії засудженого про те, що наркотик - PVP був розфасований у пакетики рівною вагою продавцем, а не безпосередньо ним, і таку кількість психотропної речовини ОСОБА_6 придбав саме для власного споживання. 
За ч. 4 ст. 17 КПК України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи, а отже апеляційний суд обґрунтовано прийняв рішення про перекваліфікацію дій ОСОБА_6 на ч. 2 ст. 309 КК України.
Стосовно посилань прокурора на те, що беззаперечним доказом наявності у ОСОБА_6 суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, є його переписка з особою на ім`я ОСОБА_11 , то як вірно зазначив суд ця обставина мала місце задовго до події даного кримінального провадження, стосується інших обставин та не підтверджує той факт, що обвинувачений хотів продати психотропну речовину, яка була вилучена у нього саме 15 лютого 2022 року під час затримання.
З огляду на викладене колегія суддів Верховного Суду вважає, що апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що у діях ОСОБА_6 вбачається склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.
Ухвала апеляційного суду належно вмотивована та узгоджується з вимогами статей 370 та 419 КПК України.
Істотних порушень кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які тягнуть за собою безумовне скасування оскаржуваного судового рішення під час розгляду кримінального провадження в порядку касаційної процедури не встановлено, а тому касаційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
у х в а л и в:
Ухвалу Київського апеляційного суду від 29 березня 2023 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді

ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                                ОСОБА_3