Номер провадження: 22-ц/813/950/23 
Справа №  522/21055/19
Головуючий у першій інстанції Абухін Р.Д
Доповідач Дришлюк А. І.
Категорія: 57

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,
при секретарі судового засідання Козловій В.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 січня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, Державного реєстратора управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради Тащі (Янчева) Яни Георгіївни, Державного реєстратора Комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Бондар Олексій Миколайович, третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування реєстрації,
ВСТАНОВИВ:

12 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, Державного реєстратора управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради Тащі (Янчева) Яни Георгіївни, Державного реєстратора Комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Бондар Олексій Миколайович, третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування реєстрації. Просила суд визнати протиправним та скасувати реєстрацію управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради декларації громадянки ОСОБА_2 про готовність об`єкта до експлуатації квартири, визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень здійснену державним реєстратором Бондаром Олексієм Миколайовичем права власності на громадянку ОСОБА_2 на квартиру, визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 02.04.2018 державного реєстратора управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради Янчевої Яни Георгіївни про право власності на підсобне приміщення, визнати протиправним та скасувати рішення про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, здійсненого державним реєстратором Бондаром Олексієм Миколайовичем на громадянку ОСОБА_2 про право власності на квартиру (т.1, а.с.2-8).
28 січня 2021 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси у задоволені позову ОСОБА_1 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, Державного реєстратора управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради Тащі (Янчева) Яни Георгіївни, Державного реєстратора Комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Бондар Олексій Миколайович, третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування реєстрації відмовлено (т.2, а.с.150-158).
19 березня 2021 року Одеським апеляційним судом отримано апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 січня 2021 року. Апелянт вважає, що судом першої інстанції не повністю досліджено обставин справи. Зокрема, апелянт вказує на те, що суд не звернув уваги на той факт, що свідоцтво про право власності від 06.03.2002 видано на підставі неіснуючих документів, а у січні 2013 року його взагалі не існувало. Апелянт наголошує, що ОСОБА_2 незаконно та безпідставно забудовано земельну ділянку комунальної власності за відсутності правових підстав для цього, а спірна прибудова збудована нею на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети, без затвердженого проекту та з порушенням будівельних норм. З огляду на зазначене, апелянт просить суд скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 січня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору (т.2, а.с.164-180).
08 квітня 2021 року ухвалою Одеського апеляційного суду (головуючий суддя Ващенко Л.Г.) відкрито провадження у справі, відстрочено сплату судового збору та призначено справу до розгляду (т.2, а.с.223).
20 липня 2021 року рішенням Вищої ради правосуддя №1612/0/15-21 ОСОБА_3 звільнено з посади судді Одеського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 серпня 2021 року, цивільну справу було розподілено колегії суддів в складі: головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.
З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 10, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.
В судовому засіданні 30.11.2023 апелянт ОСОБА_1 просила задовольнити апеляційну скаргу, представник відповідача ОСОБА_4 та представник третьої особи ОСОБА_5 просили залишити апеляційну скаргу без задоволення.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників провадження, які з`явилися, дослідивши матеріали цивільної справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга частково підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Приймаючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з того, що після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкту до експлуатації, остання вичерпала свою дію фактом виконання, в зв`язку з чим, оскаржуваною у справі декларацією будь-які права або охоронювані законні інтереси позивача не порушуються, а скасування реєстрації такої декларації не буде нести будь-яких правових наслідків. Сам факт реєстрації такої декларації та отримання свідоцтва на право власності на підставі неї виключає можливість віднесення спірного об`єкту нерухомого майна до самочинного в силу його узаконення. Таким чином, суд дійшов висновку, що скасування декларації про готовність об`єкту до експлуатації після реєстрації права власності на нерухоме майно, виключає можливість віднесення такого об`єкту до самочинного в силу його узаконення. При цьому суд першої інстанції посилався на правову позицію Верховного Суду, що викладена у постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 916/641/18 та постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 927/849/17, згідно з якою свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права, і не породжує, не змінює і не припиняє певні права та обов`язки, тобто не є правочином.
Крім того, судом першої інстанції було враховано, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 травня 2020 року у справі № 522/9429/15-ц (головуючий – суддя Абухін Р.Д.) відмовлено в задоволені позову ОСОБА_1 , а Одеський апеляційний суд постановою від 10 грудня 2020 року (головуючий – суддя Сєвєрова Є.С., судді Вадовська Л.М., Колесніков Г.Я.) залишив без змін рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 травня 2020 року. 
З наведеного суд першої інстанції зробив висновок, що позивачка не довела суду ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, тому, з урахуванням викладеного, відмовив в задоволенні позову.
Апеляційний суд перевіряючи обґрунтованість доводів апеляційної скарги вважає необхідним вказати на наступне. 
Фактичні обставини справи
Позивачка ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , яка складається з приміщень, загальною площею 89,2 кв.м., житловою площею 29,9 кв.м., відображених у технічному паспорті від 04.11.2011 (т. 1, а.с. 35), що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру, яке було видано 01 грудня 2011 року виконавчим комітетом Одеської міської ради. 
Згідно з розпорядженням Приморської районної адміністрації ОМР №111 від 11.02.2002 вирішено продати ОСОБА_2 , яка є власником квартири АДРЕСА_2 , індивідуально визначене майно комунальної власності у вигляді підсобного приміщення площею 27,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 .
20.02.2002 на замовлення Приморської районної адміністрації Госпрозрахункового центру «Поліс» Виконавчого комітету Одеської міської ради від 14.02.2002 було виготовлено технічний паспорт та видано довідку-характеристику для відчуження індивідуально визначеного майна комунальної власності у вигляді підсобного приміщення, загальною площею 27,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 .
04.03.2002 за актом приймання-передачі на виконання договору купівлі-продажу від 28.02.2002 ОСОБА_2 передано підсобне приміщення, загальною площею 27,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 .
06.03.2002 на підставі рішення, договору купівлі-продажу та акту приймання передачі ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності на підсобне приміщення.
06 червня 2018 року за відповідачкою ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 35 кв.м., житлова площа 13,2 кв.м. Вказаний об`єкт на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованою Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради від 30.05.2018 № ОД 141181501553 було визнано таким, що вважається закінчений будівництвом та готовий до експлуатації. 
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 травня 2020 року у справі № 522/9429/15-ц (головуючий – суддя Абухін Р.Д.) відмовлено в задоволені позову ОСОБА_1 , в якому позивач просила визнати незаконним та скасувати п.1.2 розпорядження голови Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 11.02.2002 за №111 «Про відчуження нежитлових приміщень», визнання недійсним свідоцтва про право власності на підсобне приміщення за № 23 від 06.03.2002 загальною площею 27,5 кв.м., яке видане Приморською районною адміністрацією виконкому Одеської міської ради на ім`я ОСОБА_2 , усунення перешкоди в здійснені позивачем права власності та користування сантехнічним обладнанням в постачанні води в належній позивачу на праві власності житлову квартиру АДРЕСА_1 , зобов`язання ОСОБА_2 за власний рахунок привести самовільно реконструйовану квартиру АДРЕСА_2 до первісного стану згідно з технічною документацією на будинок та знести самовільно зведені прибудови № 6 (кухню) - загальною площею 6,20 кв.м., №9-кімнату загальною площею-13,3 кв.м. ьуло. 
Постановою Одеського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року (головуючий – суддя Сєвєрова Є.С., судді Вадовська Л.М., Колесніков Г.Я.) залишене без змін рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 травня 2020 року. 
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2019 року закрито провадження у справі № 420/5508/18 за позовом ОСОБА_1 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, державного реєстратора Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради Янчевої Яни Георгіївни, державного реєстратора комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Бондар Олексія Миколайовича про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування реєстрації декларації № ОД 141181501553 від 30.05.2018 та рішень індексний номер: 41485278 від 07.06.2018 здійсненої комунальним підприємством Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Одеської області в особі державного реєстратора Бондара Олексія Миколайовича права власності ОСОБА_2 з номером запису про право власності № 25544414 на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 49,1 кв.м, житловою площею - 26 кв.м. Судом роз`яснено позивачу, що розгляд даної справи відноситься до юрисдикції місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.
Позивачка ОСОБА_1 подала позов, рішення за яким переглядається в межах цієї справи до Приморського районного суд м. Одеси. 
Оцінка апеляційного суду
Звертаючись до суду позивачка посилалась на те, що відповідачка порушила її права власника, інші майнові права, а також право на користування прибудинковою територією. Крім того, позивачка вважала, що декларація про готовність об`єкту до експлуатації № ОД 141181501553 від 30.05.2018 є недійсною, так як в цьому документі вказані невірні дані, а її видача порушує умови законодавства у сфері містобудівної діяльності в 2013 році. Крім того, позивачка посилалась на те, що реєстрація права власності на спірний об`єкт здійснена на підставі підробних документів, а саме договору купівлі-продажу від 28.02.2002 № 3877 та свідоцтва про право власності № 23 від 06.03.2002. 
Разом з тим, частина обґрунтування заявлених позовних вимог вже була предметом судового розгляду, на що правильно звернув увагу суд першої інстанції. Зокрема, в межах цивільної справі № 522/9429/15-ц (головуючий – суддя Абухін Р.Д.) з урахуванням уточнень до позову, позивачка ОСОБА_1 просила: - визнати незаконним та скасувати п.1.2 розпорядження голови Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 11.02.2002 за №111 «Про відчуження нежитлових приміщень», яким продано власнику квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_2 індивідуально визначене майно комунальної власності у вигляді підсобного приміщення площею 27,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 , у зв`язку із чим анулювати і вважати недійсним договір купівлі-продажу від 28.02.2002 №3877 та акт прийому-передачі №27 від 04.03.2002 комунальної власності; - визнати свідоцтво про право власності на підсобне приміщення за № 23 від 06.03.2002 загальною площею 27,5 кв.м., яке видане Приморською районною адміністрацією виконкому Одеської міської ради на ім`я ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 28.02.2002 №3877, акту прийому-передачі №27 від 04.03.2002, розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 11.02.2002 за №111-недійсним; - усунути перешкоди в здійснені позивачем права власності та користування сантехнічним обладнанням в постачанні води в належній позивачу на праві власності житлової квартири АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_2 демонтувати мережу водопостачання та водовідведення, яка розміщена у квартирі АДРЕСА_2 та провести зазначені мережі шляхом початкового підключення окремої водопровідної труби на другий поверх до квартири АДРЕСА_5 власника ОСОБА_1 у цьому ж будинку згідно геодезичної зйомки 1992 року, проекту розподілу і первісного підключення водопровідної мережі по квартирах будинку АДРЕСА_3 за власні кошти з залученням спеціалістів КП « ЖКС «Фонтанський»; - зобов`язати ОСОБА_2 за власний рахунок привести самовільно реконструйовану квартиру АДРЕСА_2 до первісного стану згідно з технічною документацією на будинок та знести самовільно зведені прибудови № 6 (кухню) - загальною площею 6,20 кв.м., №9-кімнату загальною площею-13,3 кв.м. 
В задоволенні вказаних позовних вимог було відмовлено, а рішення набрало законної сили після перевірки в апеляційному порядку 10 грудня 2020 року 
Згідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, законність прийняття розпорядження, правомірність укладення договору купівлі-продажу слід розглядати як юридичний факт, який знайшов підтвердження в межах судової процедури.
Апеляційним судом відхиляються посилання апелянта, що ОСОБА_2 незаконно та безпідставно забудовано земельну ділянку комунальної власності за відсутності правових підстав для цього, а спірна прибудова збудована нею на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети, без затвердженого проекту та з порушенням будівельних норм, оскільки вказані питання відносяться до компетенції відповідних державних органів та органів місцевого самоврядування, які самостійно здійснюють свої права та несуть обов`язки, а позивач як фізична особа, має право на судовий захист у разі якщо її права та законні інтереси як власника /та або користувача порушуються. Зокрема, позивачка вже зверталась до суду та обґрунтовувала позов в тому числі тим, що їй було створено перешкоди у водокористуванні, наявність яких в подальшому не підтвердилось. В інших випадках реалізація контрольних функцій відноситься до виключної компетенції відповідного органу. На вказаній обставині слід було зробити акцент суду першої інстанції під час прийняття відповідного рішення. Втім вказане питання з позиції ймовірного порушення прав позивачки – фізичної особи вже було предметом судового розгляду в межах справи на чому неодноразово наголошував апеляційний суд.
Доводи про те, що розпорядження Приморської райадміністрації від 11.02.2002 та свідоцтво про право власності на підсобне приміщення від 06.03.2002 містять окремі технічні помилки (розмитий штамп, відсутність номеру чи таке інше) в контексті наявності рішення суду, яке набрало законної сили, і в якому суд надавав оцінку цим обставинам не впливають на юридичну кваліфікацію спірних правовідносин. Так само, апеляційним судом вже зауважувалось, що свідоцтва про право власності видано на підставі діючого розпорядження, виданого у відповідності до наданих адміністрації повноважень та договору купівлі-продажу, який недійсним не визнавався, прав апелянта не порушує, а тому підстави для визнання його недійсним відсутні. Посилання апелянта як на підставу скасування свідоцтва про право власності у зв`язку зі здійсненням відповідачем реконструкції підсобного приміщення, не заслуговують на увагу з огляду на те, що добудова підсобного приміщення здійснювалася після отримання ОСОБА_2 свідоцтва на право власності на підсобне приміщення.
Апеляційний суд зауважує, що Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі RuizTorija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних по суті висновків суду першої інстанції, проте апеляційний суд доповнив мотивування суду першої інстанції вищевказаними доповненнями, то на підставі ст. 376 ЦПК України змінює - доповнює мотивувальну частину рішення суду першої інстанції. 
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 січня 2021 року – змінити та доповнити в частині мотивування. 
В іншій частині рішення – залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня постановлення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду                         А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

Повний текст постанови складений 09 січня 2024 року.

Суддя Одеського апеляційного суду                                        А.І. Дришлюк