ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" лютого 2024 р.                                                                  Справа №914/1848/22

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючого судді                                                                      Бонк Т.Б.
Суддів                                                                                Бойко С.М.,
                                                                                          Якімець Г.Г.,
секретар судового засідання Кострик К.,
представники сторін:
прокурор: Винницька Л.М;
від відповідача 1: Гордєєва О.В. представник;
від відповідача 2: Глуховський А.Ю. адвокат;
від відповідача 3: Баїк Ю.П. представник;
розглянувши матеріали апеляційної скарги Заступника керівника Львівської обласної прокуратури від 20.06.2023 №15/1-812вих.23 (вх. суду від 03.07.2023 № 01-05/2115/23)
на рішення Господарського суду Львівської області від 22.05.2023 (повний текст рішення складено 01.06.2023)
у справі № 914/1848/22 (суддя Горецька З.В.)
за позовом: Керівника Галицької окружної прокуратури міста Львова
до відповідача 1: Львівської міської ради
до відповідача 2: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку “Тершаковців, 4”,
до відповідача 3: Головного управління Держгеокадастру у Львівській області,
про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, скасування державної реєстрації земельної ділянки.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог позовної заяви і рішень судів попередніх інстанцій:
10.08.2022 Керівник Галицької окружної прокуратури міста Львова звернувся до Господарського суду Львівської області із позовною заявою до Львівської міської ради, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Тершаковців, 4», Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Прокурор обґрунтовував позовні вимоги тим, що державна реєстрація спірної земельної ділянки у Державному земельному кадастрі підлягає скасуванню, оскільки, при прийнятті ухвали № 5397 від 11.07.2019 Львівською міською радою не було враховано місце розташування земельної ділянки, зокрема, в межах історичного ареалу м. Львова та особливостей використання такої ділянки, як земель історико-культурного призначення, внаслідок чого порушені вимоги Закону України «Про охорону культурної спадщини», Земельного Кодексу України, Генерального плану м. Львова. Також при прийнятті ухвали Львівської міської ради №1433 від 07.10.2021 «Про затвердження Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Тершаковців 4" проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки на вул. Тершаковців, 4» встановлено, що така не відповідає вимогам ч. 1 ст. 34 Закону України «Про охорону культурної спадщини», ст.ст. 19, 20, 53, 54,123 ЗК України.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 22.05.2023 у справі № 914/1848/22 відмовлено у задоволенні позову.
Рішення мотивовано тим, що прокурором обрано неефективний спосіб захисту прав та інтересів, який неспроможний захистити чи відновити їх із наведених у позові підстав, а також, прокурором не надано жодних доказів використання земельної ділянки всупереч правил використання земель історико-культурного призначення, які б створювали сприятливі умови для незаконного використання земель.

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи:
Не погодившись з вказаними рішенням, Заступник керівника Львівської обласної прокуратури звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою від 20.06.2023 №15/1-812 вих.23 (вх. суду від 03.07.2023 №01-05/2115/23) у якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 22.05.2023 у справі № 914/1848/22 скасувати та ухвалити нове рішення, яким задоволити позовні вимоги.
В апеляційній скарзі прокурор вказує, що підлягає скасуванню державна реєстрація спірної земельної ділянки у Державному земельному кадастрі оскільки, при прийнятті ухвали № 5397 від 11.07.2019 Львівською міською радою не було враховано місце розташування земельної ділянки, зокрема, в межах історичного ареалу м. Львова та особливостей використання такої ділянки, як земель історико-культурного призначення, внаслідок чого порушені вимоги Закону України “Про охорону культурної спадщини”, Земельного Кодексу України, Генерального плану м. Львова. Також при прийнятті ухвали Львівської міської ради №1433 від 07.10.2021 “Про затвердження Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Тершаковців 4" проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки на вул. Тершаковців, 4” встановлено, що така не відповідає вимогам ч. 1 ст. 34 Закону України “Про охорону культурної спадщини”, ст.ст. 19, 20, 53, 54,123 Земельного Кодексу України.
18.09.2023 в системі «Електронний суд» Львівською міською радою сформований відзив б/н від 18.09.2023 (вх. № 01-04/6301/23) на апеляційну скаргу в якому відповідач 1 не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню та просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу – без задоволення.
Стверджує, що прокурором не надано жодних доказів використання орендарями земельної ділянки на вул. Тершаківців, 4 у м. Львові всупереч правил використання земель історико-культурного призначення, які б створювали сприятливі умови для незаконного використання земель.
17.10.2023 в системі «Електронний суд» Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області сформований відзив б/н від 17.10.2023 (вх. № 01-04/6834/23) на апеляційну скаргу в якому відповідач 3 зазначає, що встановлення зон охорони пам`яток та затвердження меж історичних ареалів населених місць не може бути підставою для примусового вилучення з володіння (користування) земельних ділянок у юридичних та фізичних осіб за умов дотримання землевласниками та землекористувачами правил використання земель історико-культурного призначення.
Відповідач 2 правом на подання відзиву не скористався, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.07.2023 справу № 914/1848/22 розподілено колегії суддів у складі: головуючого судді Бонк Т.Б., суддів Бойко С.М. та Якімець Г.Г.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 21.07.2023 у справі № 914/1848/22 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника керівника Львівської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Львівської області від 22.05.2023.
Ухвалою суду від 22.08.2023 призначено розгляд справи на 19.09.2023.
19.09.2023 в судовому засіданні оголошено перерву до 17.10.2023.
Ухвалою суду від 17.10.2023 відкладено розгляд справи на 28.11.2023.
28.11.2023 в судовому засіданні оголошено перерву до 09.01.2024.
Ухвалою суду від 09.01.2024 відкладено розгляд справи на 23.01.2024.
В судовому засіданні 23.01.2024 відкладено на 13.02.2024.
В судовому засіданні 13.02.2024 прокурор підтримав доводи апеляційної скарги та надав усні пояснення, відповідачі висловили свої заперечення на доводи прокурора.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод         кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до пункту 10 частини 3     статті 2 Господарського процесуального кодексу України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (див. рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).
Таким чином, суд, враховуючи обставини справи, застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.
У відповідності до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з встановленими судами першої та апеляційної інстанцій обставин, і визначених відповідно до них правовідносин, вбачається, що:
Львівською міською радою прийнято ухвалу № 5397 від 11.07.2019 “Про надання Об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку “Тершаковців 4” дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Тершаковців, 4, орієнтовною площею 0,1516 га для обслуговування багатоквартирного житлового будинку за рахунок земель, що не надані у власність або користування, з подальшим їх переведенням до земель житлової та громадської забудови.
На земельній ділянці розташований багатоквартирний житловий будинок, який відповідно до акту приймання — передачі житлового будинку №4 на вул. Тершаковців з балансу ЖП №503 переданий в управління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку “Тершаковців 4”. Акт приймання - передачі житлового будинку затверджений наказом департаменту житлового господарства та інфраструктури від 13.08.2018 №453.
Відповідно до паспорта об`єкта культурної спадщини житловий будинок за адресою: м. Львів, вул. Тершаковців, 4 згідно з останніми пам`ятко-охоронними дослідженнями збудований у 1898, відповідно до Рішення виконавчого комітету Львівської обласної ради народних депутатів №44 від 28.01.1986 “Про взяття під охорону держави споруд Львівської області, що мають наукову, історичну, художню і містобудівельну цінність” об`єкт взято на державний облік та визначено категорію пам`ятки (охоронний №640). Будинок є спільною власністю власників квартир та нежитлових приміщень будинку. Житлові квартири належать мешканцям будинку на правах приватної власності. Нежитлові приміщення підвалу, другого і третього поверхів перебувають у приватній власності ПП “Терра-КОМ-БУД”.
25.08.2020 між управлінням охорони історичного середовища Львівської міської ради та ПП “Терра-КОМ-БУД” укладено охоронний договір № 58/20 на пам`ятку культурної спадщини частини нежитлових приміщень підвалу, другого, третього поверху загальною площею 572,8 кв.м.
Листом Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради від 06.07.2022 повідомлено, що будинок за адресою: м. Львів, вул. Тершаковців, 4 занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, згідно із Наказом Міністерства культури та інформаційної політики України “Про занесення об`єктів культурної спадщини до державного реєстру нерухомих пам`яток України” 314 від 18.01.2021 (охоронний № 5461-Лв).
В ухвалі № 5397 від 11.07.2019 “Про надання Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку “Тершаковців 4” дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Тершаковців, 4 зазначено для обслуговування багатоквартирного житлового будинку за рахунок земель, що не надані у власність або користування, з подальшим їх переведенням до земель житлової та громадської забудови.
Львівською міською радою прийнято ухвалу №1433 від 07.10.2021 “Про затвердження Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку “Тершаковців 4” проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки на вул. Тершаковців, 4. Відповідно до якої міська рада ухвалила затвердити об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку “Тершаковців 4” проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надати земельну ділянку площею 0,1516 га на вул. Тершаковців, 4 (кадастровий номер 4610137200:03:004:0026) у постійне користування для обслуговування багатоквартирного житлового будинку (код КВЦПЗ 02.03 — для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку) за рахунок земель житлової та громадської забудови, перевівши їх із земель, що не надані у власність або користування.
Відповідно до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення земельної ділянки (згідно класифікацією видів цільового призначення земель):
- на момент складання проекту землеустрою - землі не надані в постійне користування або користування, громадянам чи юридичним особам, угіддя - забудовані землі;
- запропоноване проектом землеустрою - для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, угіддя, багатоповерхова забудова. Земельна ділянка пропонується для передачі у власність Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку “Тершаковців 4”.
Відповідно до інформації Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №10-13-0.2-2017/2-22 від 18.07.2022 земельна ділянка площею 0,1516 га з кадастровим номером 4610137200:03:004:0026 для обслуговування багатоквартирного житлового будинку за адресою: м. Львів, вул. Тершаковців, 4 за заявою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку “Тершаковців 4“ зареєстрована 09.09.2021 державним кадастровим реєстратором Відділу у Мелітопольському районі Міжрайонного управління у Мелітопольському районі та м. Мелітополі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області на підставі Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розробленого ТзОВ “Галгеокадастр” у 2019 році.
Разом з тим, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер 4610137200:03:004:0026.

Дослідивши обставини справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, Західний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Статтею 140 Конституції України, визначено, що місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як, безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.
Відповідно до ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпоряджатись землями територіальних громад та передача земельних ділянок комунальної власності громадянам та юридичним особам.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов?язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Нормами Земельного кодексу України передбачений порядок передачі земельних ділянок у користування для об`єднання співвласників багатоквартирних будинків, він регламентований ч. 2 ст. 92 ЗК України. Право постійного користування земельною ділянкою – це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності.
Статтею 16 Цивільного кодексу України, зокрема, визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення.
Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.
Під час вирішення спору суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права способам, що встановлено чинним законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення.
Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 від 8 лютого 2022 року у справі  № 209/3085/20, від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/190). 
Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі статтею 152 Земельного кодексу України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (частина 2). Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (частина 3 пункт “б”).
Цивільні права та інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.
У постанові Верховного Суду від 27.04.2022 у справі № 521/21538/19 вказано, що “позовні вимоги про визнання незаконними та скасування рішень про державну реєстрацію прав, визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання недійсними договорів, які заявлені саме у зв`язку зі здійсненням на думку прокурора самочинного будівництва є неефективними способами захисту, а позовні вимоги про знесення самочинно збудованих будинків, зобов`язання привести земельну ділянку до попереднього стану є недоведеними”.
Аналогічно, у постанові Верховного Суду від 15.03.2023 у справі № 201/2288/20 зазначено: “У справі, що переглядається, позовні вимоги міської ради до ОСОБА_1 про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, припинення права власності ОСОБА_1 на гараж не є ефективним способом захист та не забезпечує усунення порушень спричинених самочинним будівництвом. Тому оскаржені рішення у цій частині належить скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог”.
З аналізу абзацу 3 частини 3 статті 26 Закону України “Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” вбачається, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону. У разі скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав.
Згідно з ст. 34 Закону № 1805-ІІІ землі, на яких розташовані пам`ятки, історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, належать до земель історико-культурного призначення, включаються до державних земельних кадастрів, планів землекористування, проектів землеустрою, іншої проектно-планувальної та містобудівної документації.
Встановлення зон охорони пам`яток та затвердження меж історичних ареалів населених місць не може бути підставою для примусового вилучення з володіння (користування) земельних ділянок у юридичних та фізичних осіб за умов дотримання землевласниками та землекористувачами правил використання земель історико-культурного призначення.
Зміна цільового призначення земельної ділянки, зміна функціонального призначення території, на яких розташовані пам`ятки, історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, не є підставою для припинення обмежень у використанні земель, встановлених у зв`язку з наявністю таких об`єктів.
Прокурор вказує, що земельна ділянка за адресою вул. Тершаковців, 4 у місті Львів є частиною історичного ареалу міста Львова, згідно з рішенням Львівської міської ради від 11.07.2019 № 5397, ця ділянка призначена для обслуговування багатоквартирного житлового будинку за рахунок земель, що не передані у власність або користування, з можливістю подальшого їх використання для забудови житлових та громадських об`єктів. Це створює можливість для майбутніх власників та користувачів будинку використовувати земельну ділянку недозволеним чином та відхилятися від цільового призначення.
З урахуванням того, що законодавство про охорону культурної спадщини дозволяє зберігання земель історико-культурного призначення в приватній власності або користуванні за умови відповідної експлуатації, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що твердження Позивача про можливе неправомірне використання базується лише на припущеннях та не може служити підставою для позову без відповідних доказів такого неправомірного використання, а отже прокурором обрано неефективний спосіб захисту прав та інтересів який неспроможний захистити чи відновити їх із наведених у позові підстав.
Обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 54), від 6 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 (пункт 99), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 76), від 2 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (пункт 6.56), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.46), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 155)).
Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 276 ГПК України).
На підставі викладеного колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 22.05.2023 у справі №914/1848/22 ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Судові витрати в суді апеляційної інстанції.
Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України). Відтак, згідно ст.129 ГПК України сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 236, 254, 255, 269, 270, 271, 280, 275, 277, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу Заступника керівника Львівської обласної прокуратури від 20.06.2023 №15/1-812вих.23 (вх. суду від 03.07.2023 № 01-05/2115/23) – залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Львівської області від 22.05.2023 у справі №914/1848/22 – залишити без змін.
3. Судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції – покласти на скаржника.
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.
5. Матеріали справи повернути до місцевого господарського суду.

Повний текст постанови складено та підписано 22.02.2024.

Головуючий суддя                                                                                Т.Б. Бонк

суддя                                                                                                     С.М. Бойко

суддя                                                                                          Г.Г. Якімець