ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/246/20  Номер провадження 22-ц/814/985/24	Головуючий у 1-й інстанції Тимчук Р.І.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 січня 2024 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати  з розгляду цивільних справ:
Головуючого – судді - доповідача Дорош А.І.
Суддів:  Лобова О.А., Триголова В.М.
при секретарі Коротун І.В.
учасники справи: 
відповідач ОСОБА_1 
представник відповідача – адвокат Анопольська Р.В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу апеляційн ою скаргою  ОСОБА_1 

на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 05 жовтня 2023 року, ухвалене суддею Тимчуком Р.І., повний текст рішення складено – 06 жовтня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення до житлового приміщення та зобов`язання вчинити певні дії

та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

10 лютого 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення до житлового приміщення та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просив суд усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_2 квартирою АДРЕСА_1 , вселити ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_1 ; зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди у користуванні ОСОБА_2 квартирою АДРЕСА_1 , передати комплект ключів від квартири та повідомити коди охоронної сигналізації, судові витрати покласти на відповідача.

Позовна заява мотивована тим, що між мною ОСОБА_2 та ОСОБА_1 29.04.2006 року укладено шлюб, який 14.03.2019 року шлюб між нами розірвано за взаємною згодою в органах РАЦСу. За час перебування у шлюбі сторони у 2007 році спільно придбали квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею-120,50 кв.м., житловою площею 62,1 кв.м. Квартира розташована на 6 поверсі та складається з коридору "1" площею 9,4 кв.м., санвузла "2" площею 2,5 кв.м., кухні "З" площею 16,3 кв.м., кімнати "4" площею 28,1 кв.м., холу "5" площею 14,9 кв.м., кладової "6" площею 2,0 кв.м., коридору "7" площею 2,3 кв.м., санвузла "8" площею 5,4 кв.м., кімнати "9" площею 19,2 кв.м., кімнати "10" площею 14,8 кв.м., лоджії площею 5,6 кв.м. Договір купівлі-продажу від 04.05.2007 року посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Огир Л.А. Квартира зареєстрована на ім`я відповідача. Вартість квартири на момент купівлі становила 433 300,00 грн. На даний час ринкову вартість квартири позивач оцінює в 1 690 000,00 грн. При купівлі квартири позивач надавав свою нотаріальну згоду на придбання ОСОБА_1 квартири в інтересах сім`ї. Квартира придбана в інтересах сім`ї і є спільною сумісною власністю. Вказує, що він є співвласником квартири АДРЕСА_1 . Позивач зареєстрований у вказаній квартирі та іншого власного житла я не маю. Починаючи з моменту розлучення ОСОБА_1 перешкоджає користуванню спільною квартирою, а саме у червні 2019 року змінила замки до вхідних дверей та коди охоронної сигналізації, не пускає позивача додому. Вказані обставини підтверджуються зверненням позивача до поліції та письмовою відповіддю з відділення поліції №2 Полтавського відділу поліції. Крім того, відповідач ОСОБА_1 неодноразово повідомляла позивачу, що має намір скасувати реєстрацію його місця проживання за вказаною адресою у судовому порядку. На даний час позивач не має доступу до своїх особистих речей та документів. Вказує, що фактично ОСОБА_1 виселила позивача зі спільної квартири. На сьогоднішній день він не має постійного місця проживання та вимушений винаймати житло.

08.07.2020 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 , в якій вона просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 , та зняти його з реєстрації за місцем проживання (т.1 а.с. 111-112).

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що 04.05.2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , яка діє від імені ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу 3-кімнатної квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Огир Л. А. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, серія НОМЕР_1 , шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 14.03.2019 року розірвано. У березні 2019 року ОСОБА_2 зібрав усі свої особисті речі, майно, яке він вважає спільно нажитим за час шлюбу та виїхав з квартири АДРЕСА_1 . З цього ж часу він почав проживати однією сім`єю з іншою жінкою. На неодноразові її прохання повернутися в сім`ю, поновити шлюбно-сімейні стосунки позивач отримала від ОСОБА_2 відмову. Зазначені обставини підтверджуються актом сусідів від 01.07.2020 року, засвідченого підписом та печаткою голови правління ОСББ “Комфорт-10” І.1. Лепеха. Позивач дійсно у червні 2019 року змінила замок в вхідних дверях до квартири АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що втратила ключ від замку. У тому ж місяці вона надала ОСОБА_2 замінений ключ від спірної, на даний час, квартири. З вищевикладених обставин вбачається, що ОСОБА_2 за власним бажанням припинив користування житловим приміщенням. У зв`язку з розірванням шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , останній не є членом її сім`ї та без поважних причин понад рік відсутній у спірному житловому приміщенні, тому вважає, що він втратив право користування цим житлом.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 06.10.2020 року прийнято зустрічний позов відповідача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням до спільного розгляду з позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення, об`єднано їх в одне провадження №2/553/430/2020 (справа № 553/246/20).

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 05 жовтня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення до житлового приміщення та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено.
Усунено перешкоди в користуванні ОСОБА_2 квартирою АДРЕСА_1 , з боку ОСОБА_1 шляхом вселення ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_1 .
Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди у користуванні ОСОБА_2 квартирою АДРЕСА_1 , передати комплект ключів від квартири та повідомити коди охоронної сигналізації.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 1681,60 грн. за подання позовної заяви та 15 000,00 грн. витрат на правову допомогу, а всього 16 681,60 грн. 

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення первісного позову мотивоване тим, що встановивши, що ОСОБА_2 є власником частини квартири, а інший співвласник ОСОБА_1 чинить йому перешкоди у користуванні власністю, а саме, не впускає в квартиру, що підтверджується матеріалами справи, суд першлї інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про вселення позивача до спірної квартири, а також усунення перешкод у користуванні власністю та зобов`язання не перешкоджати.
З огляду на встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи, а також враховуючи той факт, що рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 22.02.2022 року у справі № 553/1867/19 за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 визнано право власності по 1/2 частині спірної квартири, суд дійшов висновку, що зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задоволенню не підлягає.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , просить рішення суду першої інстанції про усунення перешкод та примусове вселення до житлового приміщення - скасувати з підстав порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, недоведеності обставин справи, які суд вважав встановленими, і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено принцип повного та всебічного дослідження доказів. Позивач надав єдиний письмовий доказ на обгрунтування позовних вимог –звернення в поліцію у серпні 2019 року та відповідь ВП №2 Полтавського ВП з тих підстав, що ОСОБА_1 чинить перешкоди у доступі до квартири, але цей доказ жодним чином не підтверджує того, що ОСОБА_1 змінила замки до вхідних дверей та коди охоронної сигналізації у 2019 році. У матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження існування обставин, на які посилається позивач ОСОБА_2 . Вказує, що судом грубо порушено принцип змагальності сторін, яким забезпечується повнота досліджень обставин справи, покладення тягаря доказування на сторони. Позивач ОСОБА_2 відмовився від надання суду особистих пояснень, суд не надав правової оцінки процесуальній поведінці позивача ОСОБА_2 . Вказує, що під час розгляду справи неодноразово повідомляла суду, що жодних перешкод ОСОБА_2 не чинить, призначала йому зустрічі для передачі комплекту ключів від їх спільної квартири, однак, ОСОБА_2 на вказані зустрічі не з`являвся, на телефонні дзвінки не відповідав з невідомих причин. Суд не навів мотивів прийняття або відхилення аргументів сторони відповідача ОСОБА_1 , погодився з аргументами сторони позивача ОСОБА_2 , які не підтверджені належними доказами. Суд не дав оцінки акту сусідів від 01.07.2020 року, який підтверджує, що ОСОБА_2 весною 2019 року виїхав з квартири та забрав свої речі. Вказує, що ОСОБА_2 умисно викликав поліцію за місцем квартири саме в той час, коли ОСОБА_1 перебувала на роботі, щоб зафіксувати той факт, що він не має ключів від вхідних дверей. Також посилається на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 04.08.2023 року у справі про встановлення порядку користування квартирою. Вказує, що на час звернення з даним позовом до суду, так і на час його розгляду судом предмет спору відсутній. Зазначає, що ОСОБА_2 самоусунувся від користування спільною квартирою та оплати комунальних послуг. Вказує, що рішенням суд зобов`язав ОСОБА_1 припинити вчиняти дії, які остання не вчиняла, а навпаки, намагалася здійснити усі дії задля передачі позивачу ключів та кодів від охоронної сигналізації спірної квартири. Також вказує, що ОСОБА_1 завдано значних збитків, оскільки резолютивна частина рішення зобов`язала її сплати кошти за судовий збір та надання правничої допомоги, тобто, за дії, до яких відповідач не має жодного відношення.

       У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити її без задоволення, а рішення суду – без змін, стягнути з відповідача судові витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Як встановлено судом першої інстанції, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб 29.04.2006 року, який розірвано 14.03.2019 року за взаємною згодою в органах ДРАЦС (т.1 а.с. 15).

За час перебування у шлюбі сторони придбали у 2007 році квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 11-12).

Позивач ОСОБА_2 вказує, що починаючи з моменту розлучення, ОСОБА_1 перешкоджає користуванню квартирою АДРЕСА_1 , а саме змінила замки до вхідних дверей та коди охоронної сигналізації у 2019 році. 

Вказані обставини підтверджуються зверненням ОСОБА_2 до поліції та письмовою відповіддю ВП №2 Полтавського відділу поліції (т.1 а.с. 16-20).

У зв`язку з зазначеним, ОСОБА_2 не має доступу до своїх особистих речей та документів.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 22.02.2022 року у справі №553/1867/19 (провадження № 2/553/25/2022) первісний та зустрічний позови задоволено частково. В порядку розподілу спільного майна подружжя визнано: 1) ОСОБА_2 за право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 120,5 кв.м, житловою площею 62,1 кв.м в складі наступних приміщень: коридор (1) площею 9,4 кв.м, санвузол (2) площею 2,5 кв.м, кухня (3) площею 16,3 кв.м, кімната (4) площею 28,1 кв.м, хол (5) площею 14,9 кв.м, кладова (6) площею 2,0 кв.м, коридор (7) площею 2,3 кв.м, санвузол (8) площею 5,4 кв.м, кімната (9) площею 19,2 кв.м, кімната (10) площею 14,8 кв.м, лоджія площею 5,6 кв.м; 2) за ОСОБА_1 - право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 120,5 кв.м, житловою площею 62,1 кв.м в складі наступних приміщень: коридор (1) площею 9,4 кв.м, санвузол (2) площею 2,5 кв.м, кухня (3) площею 16,3 кв.м, кімната (4) площею 28,1 кв.м, хол (5) площею 14,9 кв.м, кладова (6) площею 2,0 кв.м, коридор (7) площею 2,3 кв.м, санвузол (8) площею 5,4 кв.м, кімната (9) площею 19,2 кв.м, кімната (10) площею 14,8 кв.м, лоджія площею 5,6 кв.м. (т.1 а.с. 91-99).

Постановою Полтавського апеляційного суду від 15.06.2022 року та постановою Верховного Суду від 16.01.2023 року рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 22.02.2022 року у справі № 553/1867/19 (провадження № 2/553/25/2022) залишено в силі (т.2 а.с. 126-130).

При вирішенні позовів суд першої інстанції виходив з наступного.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 47 Конституції Україникожному гарантоване має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з частинами першою, третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

       Щодо розподілу судових витрат у справі суд першої інстанції виходив з наступного.

Згідно ст.133 ЦК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому суд першої інстанції прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 1681,60 грн., сплаченого при пред`явленні позову, та 15 000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом первісного позову ОСОБА_2 є усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , вселення до квартири АДРЕСА_1 ; зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкоди у користуванні ОСОБА_2 квартирою АДРЕСА_1 , передати комплект ключів від квартири та повідомити коди охоронної сигналізації.

Предметом зустрічного позову ОСОБА_1 є визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 , та зняття його з реєстрації за місцем проживання.

Предметом апеляційного перегляду в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 є законність і обгрунтованість рішення суду в частині задоволення первісних позовних вимог ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та примусове вселення до житлового приміщення.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.04.2006 року, який розірвано 14.03.2019 року за взаємною згодою в органах ДРАЦС (т.1 а.с. 15).

Згідно договору купівлі-продажу від 04.05.20007 року ОСОБА_1 , перебуваючи у шлюбі, за нотаріально посвідченою згодою чоловіка ОСОБА_2 від 04.05.2007 року, придбала квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 11-12,14).

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 22.02.2022 року у справі №553/1867/19 (провадження № 2/553/25/2022) в частині вимог про поділ спірної квартири, яке залишено без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 15.06.2022 року та постановою Верховного Суду від 16.01.2023 року, у порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 120,5 кв.м, житловою площею 62,1 кв.м (т.2 а.с. 93-99, 126-130).

Задовольняючи первісні позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що є доведеним факт того, що ОСОБА_2 є власником частини спірної квартири, а інший співвласник ОСОБА_1 чинить йому перешкоди у користуванні власністю, а саме, не впускає в квартиру, що підтверджується матеріалами цивільної справи.

Колегія суддів, з урахуванням встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи, які підтверджені належними та допустимими доказами, приходить до висновку про те, що висновок суду першої інстанції про задоволення первісних позовних вимог ОСОБА_2 є правильним, виходячи з наступного.
У зустрічному позові, який надійшов до суду 08.07.2020 року, ОСОБА_1 вказує, що «вона дійсно в червні 2019 року змінила замок в вхідних дверях до квартири АДРЕСА_1 , у зв»»язку з тим, що втратила ключ від замку. В тому ж місяці вона надала ОСОБА_2 замінений ключ від спірної, на даний час, квартири. З вище викладених обставин вбачається, що ОСОБА_2 за власним бажанням припинив користування житловим приміщенням» (т. 1 а.с. 111-112).

Отже, по справі вбачається, що у суді першої інстанції відповідач ОСОБА_1 визнавала той факт, що вона змінила замок на вхідних дверях спірної квартири. 

Доказів того, що ОСОБА_5 добровільно надала ОСОБА_2 нові ключі від вхідних дверей квартири, суду не надано. Крім того, представник відповідача – адвокат Анопольська Р.В. в апеляційному суді підтвердила, що на той час, коли ОСОБА_1 вручала ОСОБА_2 нові ключі від квартири, між ними був відсутній спір і забезпечувати докази того, що ключі надані, не було необхідності.

Згідно ч. 1ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Як зазначає ОСОБА_1 в апеляційній скарзі двічі, що під час розгляду справи неодноразово повідомляла суду першої інстанції, що жодних перешкод ОСОБА_2 не чинить, призначала йому зустрічі для передачі комплекту ключів від їх спільної квартири, однак, ОСОБА_2 на вказані зустрічі не з`являвся, на телефонні дзвінки не відповідав з невідомих причин; вона намагалася здійснити усі дії задля передачі позивачу ключів та кодів від охоронної сигналізації спірної квартири.

Таким чином, по справі вбачається, що відповідач ОСОБА_1 визнала факт заміни нею замків у вхідних дверях спірної квартири АДРЕСА_1 і на час подачі нею апеляційної скарги на рішення суду ключі від вхідних дверей позивачу ОСОБА_2 нею не вручені, тобто, відповідач ОСОБА_1 є такою, що чинить перешкоди позивачу ОСОБА_2 у користуванні вказаною квартирою. Докази того, що нею вручені ключі ОСОБА_2 відразу після заміни замків, відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції порушено принцип повного та всебічного дослідження доказів, що позивач надав єдиний письмовий доказ на обгрунтування позовних вимог –звернення в поліцію у серпні2019 року та відповідь ВП №2 Полтавського ВП, то ці доводи не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки первісний позов є доведеним зібраними матеріалами справи та підлягає повному задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач ОСОБА_2 відмовився від надання суду особистих пояснень, суд не надав правової оцінки процесуальній поведінці позивача ОСОБА_2 , то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції. 

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач ОСОБА_1 під час розгляду справи неодноразово повідомляла суду, що жодних перешкод ОСОБА_2 не чинить, призначала йому зустрічі для передачі комплекту ключів від їх спільної квартири, однак, ОСОБА_2 на вказані зустрічі не з`являвся, на телефонні дзвінки не відповідав з невідомих причин, що суд не навів мотивів прийняття або відхилення аргументів сторони відповідача ОСОБА_1 , що погодився з аргументами сторони позивача ОСОБА_2 , які не підтверджені належними доказами, то ці доводи навпаки свідчать про визнання відповідачем ОСОБА_1 обставин чинення нею перешкод ОСОБА_2 у користуванні ним спірною квартирою. Відповідачем ОСОБА_1 не надано суду доказів того, що вона замінила замок саме у зв`язку з втратою ключів та була вимушена замінити замок на вхідних дверях, відсутні акти сусідів щодо обставини втрати ключів, звернення за допомогою до спеціалістів із заміни замків тощо.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не дав оцінки акту сусідів від 01.07.2020 року, який підтверджує, що ОСОБА_2 весною 2019 року виїхав з квартири та забрав свої речі, що ОСОБА_2 умисно викликав поліцію за місцем квартири саме в той час, коли ОСОБА_1 перебувала на роботі, щоб зафіксувати той факт, що він не має ключів від вхідних дверей, то ці доводи не заслуговують на увагу та не є підставою для скасування рішення суду, оскільки позивач ОСОБА_2 є співвласником спірної квартири, не може бути позбавлений права власності на свою частку в ній. Щодо відсутності у ОСОБА_2 ключів від вхідних дверей квартири, то цей факт не заперечується ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що на час звернення з даним позовом до суду, так і на час його розгляду судом предмет спору відсутній, що ОСОБА_2 самоусунувся від користування спільною квартирою та оплати комунальних послуг, то ці доводи не заслуговують на увагу та не є підставою для скасування рішення суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішенням суд зобов`язав ОСОБА_1 припинити вчиняти дії, які остання не вчиняла, а навпаки, намагалася здійснити усі дії задля передачі позивачу ключів та кодів від охоронної сигналізації спірної квартири, то ці доводи спростовуються встановленими обставинами справи та зібраними у ній належними та допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_6 завдано значних збитків, оскільки резолютивна частина рішення зобов`язала її сплати кошти за судовий збір та надання правничої допомоги, тобто, за дії, до яких відповідач не має жодного відношення, то ці доводи не є підставою для скасування рішення суду в частині вирішення судом питання розподілу судових витрат у справі. Позивач ОСОБА_2 при пред`явленні позову сплатив вказаний судовий збір (т.1 а.с. 1, 29), а також сплатив за надання правничої допомоги у розмірі 15 000 грн, що підтверджується договором про надання правничої допомоги від 29.12.2020 року, протоколом узгодження договірної ціни щодо надання послуг від 29.12.2020 року, рахунком-фактурою від 29.12.2020 року (загальна вартість послуг складає 15 000 грн.), актом виконаних робіт до договору про надання правової допомоги від 29.12.2020 року (загальна вартість послуг складає 15 000 грн.), ордером адвоката (т.2 а.с. 117-119, 120,123-124, т.1 а.с. 181). Відповідачем ОСОБА_1 клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, як це передбачено ч. 5 ст.137 ЦПК України, не заявлено, тому відсутні підстави для їх зменшення.

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права є безпідставними.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним у справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд у складі колегії суддів не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного вище, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду  цивільних справ, -     
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 05 жовтня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Повний текст постанови складено 24 січня 2024 року.

СУДДІ:                А. І. Дорош         О. А. Лобов                 В. М. Триголов