Справа № 447/1637/16-ц                                          Головуючий у 1 інстанції:  Бачун О.І. 
Провадження № 22-ц/811/3223/23                         Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

       29 січня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

               головуючий – суддя Цяцяк Р.П., 
               суддів: Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,
за участю: секретаря Суди В.І.;
позивача ОСОБА_1 ;
ОСОБА_2 – представника Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Львівській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Львівській області на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 12 жовтня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

12 серпня 2016 року ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до Служби автомобільних доріг у Львівській області та Дочірнього підприємства «Львівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», в кінцевій редакції позовних вимог якого просив стягнути солідарно з відповідачів 239 170 грн. майнової шкоди. 
Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 21 травня 2013 року близько 15:00 години на автодорозі Київ-Чоп біля с.Бродки Миколаївського району Львівської області відбулася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участі автомобіля марки “Рено”, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням позивача та автомобіля марки “Хюндай”, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок якої згадані автомобілі отримали значні технічні ушкодження. 
Постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16.01.2014 року провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 закрито у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення. Дана пригода трапилася внаслідок неналежного утримання автодороги, що стверджується вищевказаним судовим рішенням, що набрало законної сили. У зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою позивачу було завдано майнової шкоди в сумі 239 170 гривень.
Крім цього, ОСОБА_1 подав до суду заяву про поновлення йому строку звернення до суду за захистом своїх прав (том 1, а.с. 3-7, 127-128).

Оскаржуваним рішенням позов частково задоволено.
Стягнуто із Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Львівській області в користь ОСОБА_1 заподіяну матеріальну шкоду в сумі 239 170 гривень.
В решті позову відмовлено (том 2, а.с. 63-65).
Вищезгадане рішення оскаржив відповідач.
Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Стверджує, що позивачем в підтвердження наведеного у позовній заяві «не надано жодних доказів того, що дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої пошкоджено належний (позивачу) автомобіль, трапилась саме 15.07.2013 року», оскільки до позовної заяви долучено Акт обстеження дорожніх умов від 21.05.2013 року.
Також стверджує, що відповідачу не надсилалась заява позивача про збільшення позовних вимог.
Стверджує, що «Позивачем жодного разу ні в письмовій, ні в усній формі не заявлялося будь яких заяв чи клопотань щодо поновлення йому строку на звернення до суду» з даним позовом (том 2, а.с. 68-71).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони позивача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що: 
-        цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);
-        суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);
-        доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);
-        належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77);
-        обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);
-        обставини, встановленні рішенням суду у (зокрема) цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 4 статті 82);
-        жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина 2 статті 89);
-        при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263). 
Судом встановлено, стверджується матеріалами справи та встановлено судовими рішеннями у справі № 447/938/14-ц (том 1, а.с. 85-87; том 2, а.с. 95-98), а також визнається (не заперечується) всіма учасниками даної справи, те що ДТП мала місце на автодорозі Київ-Чоп біля села Бродки Миколаївського району Львівської області за участі автомобіля марки “Рено”, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням позивача та автомобіля марки “Хюндай”, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок якої згадані автомобілі отримали значні технічні ушкодження.
Як стверджується матеріалами справи, заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовував (зокрема) постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 січня 2014 року, якою апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Івано-Франківського міського суду від 19 вересня 2013 року по справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за статтею 124 КУпАП було залишено без задоволення, а згадану постанову – без змін. Як вбачається з мотивувальної частини постанови Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 січня 2014 року, вищезгадана ДТП мала місце близько 15 год. саме 21 травня 2013 року, а 15 липня 2013 року датований протокол про адміністративне правопорушення (том 1, а.с. 9-11).
Крім цього, представником позивача до суду першої інстанції в обґрунтування заявлених позовних вимог було подано Клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, у якому датою ДТП зазначено саме 21 травня 2013 року (а не 15 липня 2013 року) і ця ж дата ДТП (21 травня 2013 року) є зазначеною у всіх доказах, які долучені представником позивача до згаданого Клопотання (том 1, а.с. 139-158).
Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам та доказам по справі у їх сукупності і прийшов до вірного висновку про те, що датою ДТП було саме 21 травня 2013 року (зазначивши про це в оскаржуваному рішенні), а у позовній заяві позивачем допущено описку щодо дати ДТП, яка (описка) не вплинула на предмет та підстави цього позову. З урахуванням наведеного доводи апеляційної скарги стосовно того, що у позовній заяві «не надано жодних доказів того, що дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої пошкоджено належний (позивачу) автомобіль, трапилась саме 15.07.2013 року», до уваги прийматися не можуть.

Як вбачається з постанови Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у вищезгаданій справі № 447/938/14-ц за позовом ОСОБА_3 до Служби автомобільних доріг у Львівській області та інших про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої позивачу у вищезгаданій ДТП, належним відповідачем у даній справі визнано саме Службу автомобільних доріг у Львівській області, яку наказом Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України від 31.03.2023 року перейменовано на Службу відновлення та розвитку інфраструктури у Львівській області (том 2, а.с. 95-98).
Позивачем заяву про збільшення позовних вимог було подано до суду та долучено до матеріалів справи 30 березня 2017 року (том 1, а.с. 127-128).
Як стверджується матеріалами справи, після 30 березня 2017 року судом по справі неодноразово проводились судові засідання у яких приймали участь представники відповідача (том 2, а.с. 14, 22, 27, 41, 45, 46, 57, 59), які і знайомились з матеріалами справи, а тому доводи апеляційної скарги про те, що відповідачу нібито не надсилалась заява позивача про збільшення позовних вимог, до уваги прийматися не можуть.

Так само, як не можуть прийматися доводи апеляційної скарги стосовно того, що «Позивачем жодного разу ні в письмовій, ні в усній формі не заявлялося будь яких заяв чи клопотань щодо поновлення йому строку на звернення до суду» з даним позовом, оскільки позивачем «Заяву про поновлення строку звернення до суду за захистом своїх прав» було подано до суду ще 12.08.2016 року і така є наявною у матеріалах справи (том 1, а.с. 12-14). 

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування чи зміни відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 

П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 12 жовтня 2023 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 31 січня 2024 року.

       Головуючий:                                                Цяцяк Р.П.

       Судді:                                                                Ванівський О.М.

                                                                       Шеремета Н.О.