ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

17 січня 2024 року 	м.Дніпро	справа № 160/9514/23	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді  Баранник Н.П.,
суддів:  Малиш Н.І., Щербака А.А.,    
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 червня 2023 року                            у справі №160/9514/23 (суддя Лозицька І.О., справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, в письмовому провадженні) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом, в якому просила:
 -визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі відповідач-1) щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 047050019788 від 03.11.22р. про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах;
                 - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач-2) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників з 27 жовтня 2022р. на підставі пункту “а” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VIII “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення”.
Позовну заяву позивач обґрунтовувала тим, що Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області відмовило їй у призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком №1, оскільки відсутній необхідний пенсійний вік. Позивач же стверджує, що має необхідний пенсійний вік, а також страховий та пільговий стаж роботи для призначення пільгової пенсії відповідно до пункту “а” ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення”.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 червня 2023 року адміністративним позов задоволено частково. Так, судом:
-визнано протиправним та скасоване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 047050019788 від 03.11.22р. про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах;
          -зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.10.2022 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 та прийняти обґрунтоване рішення, з урахуванням висновків суду.
У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.
Із рішенням суду не погодився відповідач-1, ним була подана апеляційна скарга. В скарзі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, відповідач-1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що виключно Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058 визначено пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком.  Позивач не досягла віку, визначеного п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тому їй обґрунтовано було відмовлено у призначенні пенсії.
Позивач та відповідач-2 своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу відповідача-1 не скористались.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія судів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1.
          Програмним забезпеченням за принципом екстериторіальності заяву про призначення пенсії та документи, які були додані позивачем до заяви, передані до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.
          Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 03.11.2022 року №047050019788 позивачці відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 у зв`язку з відсутністю необхідного віку. 
Так, в рішенні зазначено, зокрема, що позивач має страховий стаж роботи 46 років 09 місяців, з них пільговий стаж за Списком № 1 становить 13 років 06 місяців 10 днів. При цьому, вік ОСОБА_1 складає 47 років 06 місяців 10 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до приписів пункту 1 частини 2  статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 року № 1058-IV. Дата, з якої позивач матиме право на пенсійну виплату,  19.10.2026 року.
Тобто, підставою для відмови у призначенні пенсії стало недосягнення ОСОБА_1 пенсійного віку, який визначено статтею 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Вважаючи рішення відповідача-1 протиправним, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції зазначив, що у спірних правовідносинах застосуванню підлягають саме норми  Закону № 1788-ХІІ, з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020, а не  Закону № 1058-ІV. Тому, відмова пенсійного органу в призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах за віком з посиланням на недосягнення нею необхідного пенсійного віку, визначеного пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058-ІV, є протиправною. 
Позивач рішення суду першої інстанції в частині обраного способу захисту порушеного права та в частині відмови у задоволенні частини позовних вимог не оскаржує.  
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в оскарженій частині рішення, враховуючи наступне.
Статтею 46 Конституції визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
          Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058).
Згідно частини 3 статті 4 Закону № 1058-IV виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.
Відповідно до змісту статті 5 Закону № 1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.
Приписами статті 8 Закону № 1058-IV передбачено право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи, зокрема, громадянами України, які застраховані згідно із цим Законом, досягли встановленого цим  Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Згідно з пунктом 2   Прикінцевих положень Закону №1058-IV, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього     Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
Згідно пункту "а"  статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” № 1788-XII від 05.11.1991року (у редакції, чинній до прийняття  Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-VIII від 02.03.2015 року) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники,  зайняті  повний  робочий  день  на  підземних роботах, на роботах  з  особливо  шкідливими і особливо важкими умовами праці - за списком № 1 виробництв, робіт, професій,  посад  і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при  стажі  роботи  не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. 
              Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами  праці,  пенсії  на пільгових умовах призначаються із зменшенням  віку,  передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1  рік  за  кожний  повний  рік  такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці – жінкам.
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VIII віковий ценз для жінок збільшено до 50 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу.
Закон № 213-VIII від 02.03.2015року набув чинності з 01.04.2015 року.
Відповідно до пункту 2  розділу XV Закону № 1058-IV від 09.07.2003 року (станом на        01.04.2015 року) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди, зокрема, особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого  Законом України "Про пенсійне забезпечення".
Отже, після набуття чинності нормами Закону №1058-IV(в редакції, чинній                                        з 02.03.2015 року) правила призначення пенсій за Списком № 1 регламентувались пунктом "а" статті 13 Закону № 1788-XII.
Такий стан правового регулювання існував до набрання чинності  Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" № 2148-VIII від 03.10.2017року, яким текст  Закону № 1058-IV від 09.07.2003року доповнений, зокрема, статтею 114, згідно з частиною 1 якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм  статті 28 цього Закону.
          При цьому, Законом № 2148-VIII від 03.10.2017 року у новій редакції викладений пункт 2 розділу XV Закону № 1058-IV від 09.07.2003 року, де передбачалось, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього  Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
          До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього  Закону.
          Згідно пункту 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV від 09.07.2003року (у редакції  Закону № 2148-VIII від 03.10.2017 року) працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за  списком № 1  виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
          В силу спеціальної вказівки у  Законі № 2148-VIII від 03.10.2017  року наведені вище норми  закону підлягали застосуванню з 01.10.2017 року.
          Таким чином, з 01.10.2017 року правила призначення пенсій за Списком № 1 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: пунктом "а" статті 13 Закону                          № 1788-XII від 05.11.1991 року в редакції  Закону № 213-VIII від 02.03.2015 року  та пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV від 09.07.2003 року в редакції Закону № 2148-VIII від 03.10.2017 року.
 Положення зазначених вище законів щодо умов призначення пенсії за віком були повністю ідентичними.
Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 року № 1-р/2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України     (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III “Прикінцеві положення” Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VIII.
Відповідно до пункту 1 резолютивної частини рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України  (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті  14, пункти “б” - “г” статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними  Законом № 213-VIII     (пункт 1 рішення).
Пунктом 1 резолютивної частини рішення № 1-р/2020 від 23.01.2020 року визнано такими, що не відповідають  Конституції України  (є неконституційними), статтю  13, частину 2 статті     14, пункт “а” статті     54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ від 05.11.1991 року     зі змінами, внесеними     Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-VIII від 02.03.2015 року. 
          Пунктом 3 резолютивної частини цього  рішення вирішено, що застосуванню підлягає  стаття 13 Закону № 1788-XII  для осіб, які працювали до 01.04.2015 року на посадах, визначених у вказаній нормі, в наступній редакції: “працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за     списком № 1     виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах”.
          Таким чином, рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 року                           № 1-р/2020  визнано неконституційними окремі положення  Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення означеного рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Водночас, Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін  Законом № 213-VIII.
          Згідно пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього  Закону  мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
          Таким чином, з 23.01.2020 року в Україні існують  два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком № 1, а саме, пункт “а” статті 13 Закону № 1788-XIІ в редакції згідно рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року, та пункт 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV від 09.07.2003 року  в редакції  Закону № 2148-VIII від 03.10.2017 року.
          Правила вказаних законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу особи, що має право на призначення пенсії. Означені норми суперечать одна одній, оскільки регулюють одне і те ж коло відносин. Таке регулювання порушує вимогу “якості закону”, передбачену  Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника.
 Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року по справі № 520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно якого, у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
          Отже, є вірними висновки суду першої інстанції, що в спірних правовідносинах застосуванню підлягають саме норми  Закону №1788-ХІІ  з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020, а не  Закону № 1058-ІV, на чому наполягає відповідач-1.
Відмова пенсійного органу в призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах за віком з посиланням на недосягнення нею необхідного пенсійного віку, визначеного пунктом 1 частини 2  статті 114 Закону № 1058-ІV, є протиправною. 
 Вирішуючи даний, спір судом також враховані правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 року у зразковій справі № 360/3611/20, які, відповідно до частини 5  статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
З огляду на викладене, рішення відповідача-1 від 03.11.2022 року №047050019788 про відмову у призначенні позивачці пенсії на пільгових умовах за Списком №1 є протиправним та підлягало скасуванню.
Пенсійним законодавством визначено, що призначення пенсії та підготовка документів для її виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України, а тому, останні мають виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку, призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати страховий стаж позивача, а отже, судом вірно обрано спосіб захисту порушеного права позивача шляхом зобов`язання відповідача-1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та прийняти обгрунтоване рішення.
З урахуванням вище викладеного, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції рішення ухвалено з додержанням норм матеріального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга відповідача-1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області – залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 червня              2023 року у справі № 160/9514/23 – залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак