П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ 
06 лютого 2024 року
м. Київ
справа № 760/16390/15-к
провадження № 51-4950км23
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                              ОСОБА_1 ,
суддів                                                          ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,  
за участю:
секретаря судового засідання                       ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
засудженого                                              ОСОБА_6 ,
захисника                                                   ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 12 грудня 2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 19 червня 2023 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015100090005704, за обвинуваченням 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , такого, що не має судимостей,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі - КК). 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
1. Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 12 грудня 2022 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК до  покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 9 місяців. 
2. Постановлено стягнути з засудженого ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 6232, 80 грн на відшкодування матеріальної та 20 000 грн моральної шкоди.
3. Вироком установлено, що 11 червня 2015 року близько 06:00 біля бювету, що поруч із будинком № 83 на бульварі Івана Лепсе в м. Києві, ОСОБА_6 на ґрунті особистих неприязних відносин умисно завдав ОСОБА_9 декілька ударів руками по голові, після чого той упав. Потім завдав потерпілому ще декілька ударів руками та ногами по голові та тілу, кинув на землю, заподіявши ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили його смерть 13 червня 2015 року о 07:25 у Київській обласній лікарні. 
4. Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 червня 2023 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задоволено частково, вирок змінено, виключено з його мотивувальної частини посилання суду на протокол огляду місця події від 12 червня 2015 року, як на доказ вини ОСОБА_6 . Також, вирок місцевого суду змінено в порядку ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК). Постановлено відповідно до ч. 2 ст. 72 КК у редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року зарахувати ОСОБА_6 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з  12 червня по 16 липня 2015 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В решті вирок залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
5. У касаційній скарзі захисник порушує питання про скасування постановлених щодо ОСОБА_6 судових рішень через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та закриття кримінального провадження з підстав не встановлення достатніх доказів для доведення його винуватості і вичерпанням можливостей їх отримати (п.  3 ч.  1 ст. 284 КПК).
6. Вважаючи, що вина ОСОБА_6 в умисному заподіянні потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, від яких той помер, не доведена поза розумним сумнівом, обґрунтовує свої вимоги так:
6.1.  висновки експертів № 43-ТР, № 751, № 499 є недопустимими доказами, оскільки експертизи проведені за відсутності постанови слідчого про їх призначення, з порушеннями Інструкції про проведення судово-медичної експертизи та Правил проведення судово-медичної експертизи (досліджень) трупів у бюро судово-медичної експертизи, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року N 6 (далі - Інструкція, Правила), неуповноваженими експертами. Також захисник, вважаючи висновок експерта № 43-ТР необ`єктивним, наводить доводи про те, що експертизу проведено без дослідження трупа ОСОБА_9 , який з письмового дозволу прокурора був виданий потерпілій та кремований; експертом не вивчались результати судово-гістологічного дослідження; кількість вилученого гістологічного матеріалу у цьому висновку експерта відрізняється від кількості такого матеріалу, зазначеної у висновку № 751; медична карта стаціонарного хворого на ім`я ОСОБА_9 , яка вивчалась експертом, у передбачений процесуальним законом спосіб слідчим не надавалася;
6.2.  пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення згідно обвинувального акта, не відповідає вимогам ст. 291 КПК;
6.3.  було порушено право ОСОБА_6 на розгляд справи незалежним та безстороннім судом, оскільки мало місце втручання в автоматизовану систему документообігу суду під час визначення судді для розгляду кримінального провадження;
6.4.  виключивши з вироку посилання суду на протокол огляду місця події від 12 червня 2015 року, як на доказ винуватості ОСОБА_6 , апеляційний суд не надав оцінку зазначеному доказу в сукупності з показаннями потерпілої ОСОБА_8 ;
6.5.  апеляційний суд не надавши вичерпних відповідей на доводи апеляційної скарги, порушив вимоги ст. 419 КПК.
Позиції учасників судового провадження
7. Засуджений та захисник підтримали доводи касаційної скарги.
8. Прокурор вважала, що касаційна скарга захисника задоволенню не підлягає, а судові рішення щодо ОСОБА_6 мають бути залишені без зміни.
Мотиви Суду
9. Згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
10. За правиламич. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
11. У касаційній скарзі захисник, не погоджуючись із судовими рішеннями та вважаючи, що ОСОБА_6 засуджено необґрунтовано, крім іншого, посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового розгляду, висуваючи свою версію стосовно обставин події, зокрема, щодо іншого місця та способу заподіяння ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, які призвели до його смерті.
12. У зв`язку із цим колегія суддів наголошує на тому, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу (ч. 1 ст. 433 КПК).
13. Таким чином, неповнота та однобічність судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, з огляду на наведені вимоги закону, не можуть бути предметом перегляду суду касаційної інстанції. 
14. Водночас, перевіряючи правильність судових рішень, постановлених щодо ОСОБА_6 , з огляду на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність і дотримання вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції, з урахуванням змін, внесених судом апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст.  370  КПК обґрунтував обвинувальний вирок належними, допустимими та достовірними доказами, які було розглянуто в судовому засіданні й оцінено в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку згідно з вимогами ст. 94 КПК. 
15. Такими доказами, зокрема, є показання свідка ОСОБА_10 та дані протоколу пред`явлення особи для впізнання за його участю, з яких вбачається, що біля бювету, що поряд із будинком № 83 на бульварі І. Лепсе в м. Києві, ОСОБА_6 під час конфлікту завдав ОСОБА_9 удари, в тому числі по голові, а також показання свідка ОСОБА_11 про те, як він, ідучи на роботу, бачив як ОСОБА_9 лежав на тротуарі, а ОСОБА_6 поливав його водою.
16. Із досліджених місцевим судом показань потерпілої ОСОБА_8 видно, що, дізнавшись від сусідки про побиття чоловіка, вона вибігла на вулицю та побачила ОСОБА_9 біля бювету без свідомості, з рота потерпілого йшла кров, обличчя було в синцях, а сорочка - в крові. В той день потерпілому двічі викликали швидку, останній раз його госпіталізували в реанімаційне відділення, а  ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 в лікарні помер. 
17. Згідно з даними карти виїзду швидкої медичної допомоги № 937 від 11 червня 2015 року ОСОБА_9 був поставлений попередній діагноз: закрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку, кома, судомний синдром.
18. Згідно з висновком експерта № 43-ТР у потерпілого були виявлені тілесні ушкодження, в тому числі тяжкі - відкрита черепно-мозкова травма у вигляді крововиливів у м`які тканини голови, крововиливів під оболонки головного мозку, забою мозолистого тіла, прориву крові у шлуночкову систему, перелому кісток основи черепа та розвитку набряку-набухання головного мозку, що стало причиною смерті ОСОБА_9 ; тілесні ушкодження є прижиттєвими; утворилися від дії тупого (-их) предмету (-ів), можливо 11 червня 2015 року; наносилися в короткий проміжок часу, від декількох хвилин до декількох десятків хвилин, не виключали можливість деякий час виконувати активні дії; після отриманих тілесних ушкоджень прожив близько 2-3  діб, малоймовірним є їх утворення при падінні з висоти власного зросту на тупі предмети.
19. У висновку експерта № 751, яким підтверджено судово-медичний діагноз, констатовано, що у корі головного мозку потерпілого розповсюджені, а  в  мозжечку осередкові субарахноїдальні крововиливи із нечисленними лейкоцитами по периферії; набряк-набухання головного мозку. 
20. Місцевим судом надано належну оцінку і показанням ОСОБА_6 , який вважав, що своїми діями не міг заподіяти ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження, що призвели до смерті останнього, та показав, що під час конфлікту лише ударив потерпілого долонею по обличчю, в плече та відштовхнув, внаслідок чого той упав на землю біля лавочки, потім вилив на ОСОБА_9 воду, привівши до тями.  
21. Водночас показання потерпілої, свідків, а також письмові докази (за винятком протоколу огляду місця події від 12 червня 2015 року), на які суд послався у вироку та яким надав оцінку як кожному окремо, так і в їх сукупності та взаємозв`язку, свідчать про обґрунтованість висновків про те, що за обставин цієї справи, саме діями ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_9 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили його смерть.
Щодо доводів про недопустимість як доказів висновків експертів
22. Щодо доводів захисника у касаційній скарзі про недопустимість як доказів висновків експертів № 43-ТР, № 751 колегія суддів зазначає таке.
23. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ст. 87 КПК).
24. Порушень вимог ст.  87  КПК  під час дослідження висновків експертів № 43-ТР, № 751судами попередніх інстанцій не встановлено. Із такою оцінкою погоджується і колегія суддів. 
25. Як убачається з матеріалів провадження, під час збирання доказів на виконання вимог пунктів 1, 2 ч. 2 ст. 242 КПК щодо обов`язковості проведення експертизи на предмет встановлення причин смерті, тяжкості та характеру тілесних ушкоджень в потерпілого постановою слідчого від 13 червня 2015 року (т. 1, а. с. 216) було призначено судово-медичну експертизу за фактом смерті ОСОБА_9 . Цією ж постановою доручено під час проведення експертизи відібрати необхідні зразки для експертного дослідження.
26. Експертиза № 43-ТР була проведена судово-медичним експертом 5-го кваліфікаційного класу ОСОБА_12 , який відповідно до Закону України від 25 лютого 1994 року «Про судову експертизу» має право на проведення експертизи, був ознайомлений з передбаченими КПК правами та обов`язками експерта та попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок експерта.
27. Предметом дослідження експерта був труп потерпілого ОСОБА_9 , а також медична документація (історія хвороби). Цю документацію слідчому надав лікувальний заклад, де помер ОСОБА_9 , для встановлення його особи під час огляду в патологоанатомічному приміщенні Київської лікарні на вул. Багговутівській, 1 (протокол огляду трупа від 13 червня 2015 року), а потім історія хвороби та труп потерпілого були скеровані слідчим для проведення експертизи. Такі дії лікувального закладу та слідчого узгоджуються з вимогами п. 1.10 Правил про те, що у випадках смерті у лікувально-профілактичних установах особи, яка померла внаслідок насильства або при підозрі на нього, керівник даної установи зобов`язаний надіслати разом з трупом до моргу оригінал історії хвороби, а відповідальність за своєчасне надання історії хвороби до моргу покладається на особу, яка призначила експертизу.
28. За наслідками проведеного дослідження експерт сформував висновок за № 43-ТР, який містить інформацію стосовно локалізації, часу, характеру та механізму утворення, ступеня тяжкості тілесних ушкоджень у потерпілого, причин його смерті та відповіді на інші питання, поставлені перед експертом.
29. Також, під час проведення експертизи, відповідно до п. 1.3 Правил, п. 2.11 Інструкції, п. 1.3 Правил проведення судово-медичних експертиз (досліджень) у відділеннях судово-медичної гістології бюро судово-медичної експертизи експертом були відібрані зразки (шматочки внутрішніх органів потерпілого) та направлені для проведення гістологічного дослідження, за результатами якого експерт-гістолог ОСОБА_13 сформувала висновок № 751.
30. Висновкам експертів № 43-ТР та № 751 місцевий суд надав належну оцінку відповідно до вимог ст. 94 КПК. Об`єктивних підстав не довіряти результатам експертиз та вважати їх висновки недостовірними у суду не було. Ураховуючи, що під час призначення та проведення експертиз не були допущені порушення вимог КПК, відповідних Правил та Інструкції, а висновки експертів відповідають вимогам статей 101, 102 КПК, місцевий суд правильно визнав їх допустимими доказами та поклав в основу обвинувального вироку щодо ОСОБА_6 .
31. Отже, доводи захисника в касаційній скарзі про недопустимість як доказів висновків експертів № 43-ТР, № 751 є безпідставними.
32. Також, сторона захисту посилається на те, що результати судово-гістологічного дослідження, викладені у висновку № 751, експертом ОСОБА_12 не вивчались, оскільки він підготував висновок № 43-ТР раніше, ніж були готові ці результати. Окрім того зазначені висновки експертів містять певні розбіжності.
33. Проте, колегія суддів погоджується з апеляційним судом, який у своєму рішенні зазначив, що за змістом п. 1.3 Правил та п. 2.11 Інструкції проведення гістологічного дослідження не є обов`язковим. Про це свідчить і запис у дослідницький частині висновку експерта № 43-ТР стосовно того, що результати судово-гістологічного дослідження будуть надані додатково за необхідності. Висновок № 751 не є ключовим для встановлення причини смерті, а як зазначила допитана в місцевому суді експерт ОСОБА_13 , лише підтверджує загальний судово-медичний діагноз. Також з її показань видно, що наявні певні розбіжності не вплинули на результат дослідження.
34. У касаційній скарзі захисник наводить доводи про недопустимість як доказу висновку експерта № 499. Проте, цим висновком місцевий суд не обґрунтовував обвинувальний вирок щодо ОСОБА_6 , тому колегія суддів цей довід не перевіряє.
Щодо доводу про невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК
35. Колегія суддів відхиляє довід захисника про те, що пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення згідно обвинувального акта не відповідає вимогам ст. 291 КПК.
36. Питання відповідності обвинувального акта вимогам КПК, з огляду на положення ст. 314 КПК, вирішує суд першої інстанції під час підготовчого судового засідання.
37. Як убачається з ухвали від 16 листопада 2015 року (т. 1, а. с. 43), місцевий суд належним чином перевірив відповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК і, не знайшовши підстав для повернення прокурору обвинувального акту з підстави, передбаченої п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК, призначив судовий розгляд. Також, з журналу підготовчого судового засідання та згаданої ухвали видно, що сторона захисту не заявляла клопотання про повернення прокурору обвинувального акта щодо ОСОБА_6 та не заперечувала проти призначення справи до розгляду.
Щодо доводу про втручання в автоматизовану систему документообігу суду
38. Довід сторони захисту про втручання в автоматизовану систему документообігу суду під час визначення судді для розгляду кримінального провадження колегія суддів вважає надуманим.
39. Як видно з матеріалів справи, під час попереднього підготовчого засідання 09 вересня 2015 року головуюча у справі суддя ОСОБА_14 прийняла рішення про повернення прокурору обвинувального акта щодо ОСОБА_6 через невідповідність вимогам ст. 291 КПК (т. 1, а. с. 55).
40. 26 жовтня 2015 року обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 повторно надійшов до суду та в цей же день відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями для розгляду кримінального провадження був визначений суддя ОСОБА_15 (т. 1, а. с. 18). Під час підготовчого судового провадження та судового розгляду справи сторона захисту відводів складу суду не заявляла.
41. Матеріали справи не містять даних, які б свідчили про втручання в автоматизовану систему документообігу суду та про порушення конвенційного права ОСОБА_6 на розгляд його справи незалежним і безстороннім судом.
Щодо доводу про ненадання апеляційним судом оцінки протоколу огляду місця події
42. Довід в касаційній скарзі про те, що апеляційний суд, визнавши недопустимим доказом дані протоколу огляду місця події від 12 червня 2015 року, не надав оцінку цьому доказу в сукупності з показаннями потерпілої ОСОБА_8 є неприйнятним.
43. Апеляційний суд за наслідками безпосереднього дослідження згаданого протоколу, надав йому оцінку - визнав недопустимим та виключив з мотивувальної частини вироку посилання на нього як на доказ вини ОСОБА_6 . Водночас показанням потерпілої ОСОБА_8 надавалася оцінка в сукупності та взаємозв`язку з іншими допустимими доказами, на які послався апеляційний суд, відхиляючи доводи сторони захисту щодо безпідставного засудження ОСОБА_6 .
Щодо ненадання апеляційним судом відповідей на доводи апеляційної скарги
44. Апеляційний розгляд здійснено з дотриманням вимог статей  404, 405 КПК. 
45. Суд апеляційної інстанції, розглядаючи справу за апеляційною скаргою захисника, частково дослідив докази, ретельно перевірив та проаналізував наведені в скарзі доводи та надав на них вичерпні відповіді, належним чином мотивувавши свій висновок щодо часткового задоволення скарги сторони захисту. Вважати ухвалу апеляційного суду такою, що не відповідає вимогам ст. 419 КПК, колегія суддів не вбачає підстав. 
Щодо застосування закону України про кримінальну відповідальність 
46. Із урахуванням встановлених судом фактичних обставин справи, дії ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 121 КК кваліфіковані правильно, а покарання засудженому призначено відповідно до вимог статей 51, 65 КК.
Щодо дотримання вимог кримінального процесуального закону
47. Відповідно до ст. 412 КПК істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. При цьому судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено з порушеннями, зазначеними в ч. 2 вказаної статті. Таких порушень у кримінальній справі щодо ОСОБА_6 . Судом не встановлено. 
48. Постановлені у справі судові рішення є законними, обґрунтованими і  вмотивованими, тому касаційна скарга захисника задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд 
ухвалив:
Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 12 грудня 2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 19 червня 2023 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 - без задоволення. 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                                     ОСОБА_3