ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/631/24 Справа № 212/6977/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Власенко М.Д. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді                 Агєєва О.В.,
суддів:         Кішкіної І.В., Корчистої О.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №212/6977/22 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнівес", ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 вересня 2023 року та позивача ОСОБА_1 на додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 вересня 2023 року, ухвалене у складі судді Власенко М.Д., повний текст рішення складено 11 вересня 2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2022 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнівес" (далі - ПрАТ “СК “Юнівес”), ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП .
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 14 вересня 2022 року у місті Кривому Розі по вулиці Ракітіна сталось ДТП за участю транспортних засобів “Citroen C5” д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням відповідача ОСОБА_2 та “Renault Megane” д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 . Цивільно-правова відповідальність водія “Citroen C5” д.н.з. НОМЕР_1 забезпечена згідно полісу АР № 2454562 ПрАТ “СК “Юнівес”, який був чинний на момент ДТП. Згідно висновку транспортно-товарознавчого дослідження №121/22 від 15 жовтня 2022 року сума матеріального збитку, завданого позивачу як власнику транспортного засобу “Renault Megane” д.н.з. НОМЕР_2 становить 27138,32 грн. 19 жовтня 2022 року ТОВ “СК “Юнівес” було переведено на рахунок позивача страхове відшкодування лише у розмірі 12823,29 грн. На адресу страховика в порядку досудового врегулювання спору, направлялась претензія з вимогою про доплату страхового відшкодування у розмірі 14315,03 грн., яка залишилась без реагування. При цьому, страхове відшкодування зменшується на суму франшизи 2600 грн., розмір якої повинен бути стягнутий з винної у ДТП особи – ОСОБА_2 . Крім того, внаслідок ДТП позивачу завдано моральної шкоди, яка виразилась у тривозі, оскільки транспорний засіб “Renault Megane” д.н.з. НОМЕР_2 є єдиним засобом пересування позивача та після ДТП потребував ремонту, позивач був змушений змінити свій графік, втратив можливість пересувати на власному транспортному засобі та можливості скоріше дістатись до домівки або укриття через постійні повітряні тривоги. Також, через запровадження воєнного стану на всій території України та проведення бойових дій на окремих ділянках було порушено логістику з поставки запасних частин, а також їх зріст у ціні. Розмір завданої моральної шкоди позивачем оцінює у 10 000 грн.
Уточнивши позовні вимоги у червні 2023 року просив стягнути з Приватного акціонерного товариства “Страхова компанія “Юнівес” суму недоплаченого страхового відшкодування у розмірі 14315,03 грн., стягнути з відповідача ОСОБА_2 франшизу 2600 грн. та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., а також стягнути солідарно з відповідачів судові витрати по справі на загальну суму 18992,40 грн., з яких: 992,40 грн. сплачений судовий збір, 3000 грн. – витрати на проведення транспортно-товарознавчого дослідження та 15000 грн. – витрати на правничу допомогу.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 вересня 2023 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі франшизи 2600 гривень, моральну шкоду в сумі 5000 гривень, а також судові витрати в розмірі 7996,20 гривень, а всього 15596 гривень 20 копійок.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства “Страхова компанія “Юнівес” про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП – відмовлено.

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 вересня 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» судові витрати, понесені на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

Не погодившись з зазначеним рішенням позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Додаткове рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви про стягнення судових витрат.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції помилково визнано недопустимим та недостовірним доказом висновок експерта транспортно-товарознавчого дослідження №121/22 від 15.10.2022, з тих підстав, що при першому огляді від 17.09.2022 року зробленого аваріним комісаром зафіксовано 7 пошкоджень автомобіля із детальним описом їх характеру та локалізації, а також зафіксовано показники одометру автомобіля позивача, які станом на 17.09.2022 року складали 215382 км., а при повторному огляді автомобіля позивача, здійсненого на його замовлення експертом ОСОБА_4 , згідно протоколу огляду від 29.09.2022 року зафіксовано вже 10 пошкоджень, а також показники одометру автомобіля, які станом на 29.09.2022 року складали 215772 км., тобто між вказаними оглядами транспортний засіб позивача проїхав 390 км., що викликає сумніви у можливості отримання виявлених експертом пошкоджень.
Також суд помилково погодився з доводами відповідача щодо складення додаткового протоколу огляду транспортного засобу позивача від 10.10.2022 року, адже у первісному огляді експерта від 29.09.2022 року вказано на можливість виявлення прихованих дефектів складових передньої правого кронштейну (кріплення) переднього бампера. Згідно ремонтної правої частини автомобіля. Таким чином, у додатковому протоколі огляду від 10.10.2022 року вказано на необхідність ремонту переднього бамперу та заміні калькуляції висновку експерта транспортно-товарознавчого дослідження №121/22 від 15.10.2022 року вартість ремонту переднього бамперу становить 765,00 грн., а вартість нового кронштейну (кріплення) переднього бампера становить 572,36 грн. Отже, за додатковим протоколом огляду від 10.10.2022 року було виявлено приховані пошкодження передньої правої частини автомобіля на загальну суму у 1 337,36 грн., що не є суттєвим в межах проведеного експертом дослідження та не впливає на його об`єктивність. Крім того, відповідачі заперечень, щодо характеру, ступеню та обсягу пошкоджень відповідно до висновку експерта транспортно-товарознавчого дослідження № 121/22 від 15.10.2022 року не надавали.
Разом з тим, у разі задоволення апеляційної скарги по суті, додаткове рішення також підлягає скасуванню.

Крім того, відповідачем ОСОБА_5 та його представником ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків викладених у рішенні суду обставинам справи, просили рішення суду в частині стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 5 000 грн. скасувати.
В обґрунтування скарги зазначив, що автомобіль під керуванням ОСОБА_2 не вчинив жодних протиправних дій, тому що він знаходився в зупиночному стані в крайньому правому ряду та не рухався, що підтверджується повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та свідченнями другого відповідача ПрАТ «СК`Юнівік», а тому відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 .
Крім того, при розгляді справи в суді першої інстанції він поніс витрати на правничу допомогу в розмірі 7 500 грн., які просив стягнути на свою користь.

Відповідачем Вороновим подано відзив, однак при цьому, в порушення вимог ч.4 ст.360 ЦПК України, до відзиву не додано доказів надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи. 

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч.3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Ціна у позову у даній справі складає 24 315, 03 грн., що є меншим ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Таким чином, дану справу слід розглядати без повідомлення учасників справи, оскільки ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль “Renault Megane” д.н.з.  НОМЕР_2 належить ОСОБА_1 (а.с.6, 107).
14 вересня 2022 року о 18.10 годині у місті Кривому Розі по вулиці Ракітіна, біля буднку № 14, сталась ДТП за участю транспортного засобу “Citroen C5” д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та “Renault Megane” д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , що підтверджується повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.8, 109).
ОСОБА_2 визнав свою вину у скоєнні ДТП, про що зазначив самостійно у п.14 повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду.
На момент ДТП транспортний засіб “Citroen C5” д.н.з.  НОМЕР_1 , яким керував відповідач ОСОБА_2 , був застрахований в ПрАТ “СК “Юнівес” згідно полісу №АР/2454562 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.78).
З полісу № АР/2454562 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів вбачається, що шкода заподіяна життю або здоров`ю становить 260 000 грн., страхова сума за шкоду заподіяну майна становить 130 000 грн., розмір франшизи – 2600 грн. (а.с.78)
15 вересня 2022 року до ПрАТ “СК “Юнівес” від ОСОБА_2 надійшло повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.79, 80).
17 вересня 2022 року представником ПрАТ “СК “Юнівес” було оглянуто транспортний засіб “Renault Megane” д.н.з. НОМЕР_2 , про що складено протокол огляду транспортного засобу (а.с.93).
19 вересня 2022 року до ПрАТ “СК “Юнівес” від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про страхове відшкодування (а.с.81).
Згідно звіту №34-D/11/88 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 04 жовтня 2022 року, складеного на замовлення ПрАТ “СК “Юнівес”, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу “Renault Megane” д.н.з. НОМЕР_2 з урахуванням зносу та без ПДВ, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди станом на 14 вересня 2022 року складає 15423,29 грн. (а.с.82-92).
ПрАТ “СК “Юнівес” було складено страховий акт № ГО-15716/ДП3 від 14 жовтня 2022 року за яким сума страхового відшкодування ОСОБА_1 склала 12823,29 грн., яка була перерахована ПрАТ “СК “Юнівес” на користь позивача 19.10.2022 року (а.с.31, 103).
Відповідно до висновку судового експерта Рейнюка О.В. транспортно-товарознавчого дослідження №121/22, вартість матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору власнику автомобіля “Renault Megane” д.н.з. НОМЕР_2 , ідентифікційний номер (VIN)  НОМЕР_3  складає 27831,29 грн. з ПДВ на запасні частини, 27138,32 грн. без ПДВ (а.с.9-28, 110-142).
Згідно Додатку №2 до висновку №121/22 від 15.10.2022 року, ринкова вартість досліджуваного КТЗ становить 303 340, 22 грн.
Вартість послуг експертного дослідження склала 3000 грн., відповідно до рахунку-фактури №137 від 29 вересня 2022 року (а.с.30, 144).
19 жовтня 2022 року зараховано на картковий рахунок ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 12773, 29 грн. (а.с. 31, 103).
З метою досудового врегулювання спору, позивачем було направлено на адресу відповідача ПрАТ “СК “Юнівес” претензію на недоплату страхового відшкодування (а.с.104).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено розмір майнової шкоди, завданий в результаті ДТП, з урахуванням характеру завданих збитків та ступеня вини відповідача, зважаючи на вимоги розумності та справедливості, суд вважав за можливе стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 5 000,00 грн., яка буде відповідати вимогам розумності та справедливості.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

В силу ч.ч.1, 2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч.ч. 1,2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України).
Відповідно до ч.3 ст.988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
За змістом ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Статтями 28, 29 Закону передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.9 постанови від 27 березня 1992 року за № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).
Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року у справі №359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. 
Як передбачено ч.ч.1, 2 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст.22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі №754/1114/15-ц, від 17 жовтня 2019 року у справі №370/2787/18, від 22 квітня 2020 року у справі №756/2632/17, від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19.

Як зазначено вище і підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи, 14 вересня 2022 року о 18.10 годині у місті Кривому Розі по вулиці Ракітіна, біля будинку №14 сталась ДТП за участю транспортного засобу “Citroen C5” д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та “Renault Megane” д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 (а.с.8, 109). ОСОБА_2 визнав свою вину у скоєнні ДТП, про що зазначив самостійно у п.14 повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду.
На момент ДТП транспортний засіб “Citroen C5” д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував відповідач ОСОБА_2 був застрахований в ПрАТ “СК “Юнівес” згідно полісу №АР/2454562 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.78).
Аварійним комісаром ПрАТ “СК “Юнівес” 17.09.2022здійснено огляд автомобіля “Renault Megane” д.н.з. НОМЕР_2 у присутності власника ОСОБА_1 та складено Звіт №34-D/11/88 від 04 жовтня 2022 року, яким визначено вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнту зносу та без ПДВ в розмірі 15423,29 грн.
Відповідно до страхового акту №ГО-15716/ДП3 складеного ПрАТ “СК “Юнівес” 14 жовтня 2022 року, сума страхового відшкодування ОСОБА_1 за мінусом фізичного зносу та втрати товарної вартості та франшизи склала 12823,29 грн., яка була перерахована ПрАТ “СК “Юнівес” на користь позивача 19.10.2022 року (а.с.31, 103).
Таким чином ПрАТ «СК «Юнівес» виконо вимоги щодо виплати страхового відшкодування по договору страхувння №АР2454562 від 28 січня 2022 року. Вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_2 різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою позивачем заявлено не було.
 
З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог до ПрАТ «СК «Юнівес» про стягнення матеріальної шкоди заподіяної внаслідок ДТП таким, що грунтується на вимогах закону та встановлених фактичних обставинах справи.

Вирішуючи питання щодо обов`язку відшкодувати суму франшизи, суд виходить з того, що у відповідності до п.36.6 ст.36Закону України № 1961-ІV, страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.
Отже, судом правомірно стягнуто з відповідача ОСОБА_2 сума франшизи відповідно до полісу №АР/2454562 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в сумі 2600 грн.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 щодо відсутності підстав для відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 , так як його автомобіль не рухався в момент ДТП, а стояв в крайньому правому ряду, оскільки з європротоколу підписаного відповідачем вбачається, що внаслідок дій відповідача, який не впевнився у наявності транспортних засобів, що рухались в попутному напрямку по проїзжій частині біля автомобіля відповідача, відкрив двері і пошкодив транспортний засіб позива. В результаті останньому завдано моральних страждань.

Колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди є цілком достатнім та справедливим, зважаючи на встановлені обставини справи та на глибину душевних страждань позивача внаслідок вчинення відповідачем дорожньої-транспортної пригоди та з настанням в зв`язку з цим негативних наслідків.

Апеляційний суд враховує, що заподіяна позивачу моральна шкода полягає, зокрема у порушенні права власності, тобто у порушенні права позивача як власника, відповідно до ст.317 ЦК України, на свій розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, та яка виразилась у душевних та фізичних стражданнях, зокрема: в тому, що позивач перебував в стресовому стані після пошкодження свого автомобіля внаслідок ДТП, а також в тому, що позивач був позбавлений можливості експлуатувати свій автомобіль, був змушений прикладати зусиль щодо пошуку СТО для ремонту транспортноготзасобу, користуватись транспортними послугами знайомих та таксі, витрачати час на оформлення відповідних документів, чим був порушений звичний для нього спосіб життя.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.23 ЦК України, фізична особа має право на відшкодування моральної шкоди, якщо зазнала душевних страждань у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди`визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності.
Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля для відновлення попереднього стану. При цьому розмір морального відшкодування повинен відповідати принципу розумності, виваженості, справедливості.
Колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди 5 000 грн. є цілком достатнім та справедливим, зважаючи на встановлені обставини справи та на глибину душевних страждань позивача внаслідок вчинення відповідачем дорожньої-транспортної пригоди та з настанням в зв`язку з цим негативних наслідків.

Щодо вимог відповідача ОСОБА_6 про стягненя витрат на правничу допомогу в розмірі 7 500 грн., колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 5 липня 2012 року № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI).
Так, відповідно до ст.1 цього Закону: договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п.4);
інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6);
представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9).
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.
Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis § 268 рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).
У рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції», заява № 31107/96, (щодо справедливої сатисфакції) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.
Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. 
Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18.
Відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду у справі № 922/2604/20, 

Як вбачається з матеріалів справи, що 26 червня 2023 року між адвокатом Миць Н.З. та Вороновим О.В. укладено Договір про надання правничої допомоги, згідно умов якого адвокат зобов`язується надати правничу допомогу клієнту на умовах і в порядку, визначених цим договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи заявником подані договір про надання правничої допомоги від 26 червня 2023 року, акт приймання-передачі послуг до договору про надання правничої допомоги від 26 червня 2023 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та квитанцію №008870 про сплату ОСОБА_2 вартість послуг в розмірі 7 500 грн.
Відповідно до Акту приймання-передачі послуг до договору про надання правничої допомоги від 26 червня 2023 року, адвокат Миць Н.З. надала клієнту правову допомогу, яка складається з аналізу, збору та подання до суду документів, підготовка (написання) та подання відзиву на позовну заяву.
При цьому апеляційний суд зазначає, що до акту включені послуги, надання яких не підтверджується матеріалами справи. Так, у акті зазначено про підготовку та подання відзиву, який відсутній в матеріалах справи.
Крім того, аналіз, збір та подання документів, не відносяться до адвокатських послух а охоплюється діями адвоката з «підготовки до судового засідання».
Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного суду від 01 червня 2021 року у справі № 910/12876/19.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції помилково визнано недопустимим та недостовірним доказом висновок експерта транспортно-товарознавчого дослідження №121/22 від 15.10.2022 не заслуговують на увагу, оскільки вимоги ст.1192 ЦК України передбачають обов`язок особи, яка завдала шкоди відшкодувати завдані збиткі, розмір яких визначено на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.
Зазначене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 02 вересня 2019 року у справі № 545/425/17 та від 11 березня 2020 року у справі № 754/5129/15-ц, від 19 липня 2021 року у справі № 206/3219/15-ц.

Додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 вересня 2023 року про стягнення з  ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн., ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, та скасуванню не підлягає.

Доводи, викладені в апеляційних скаргах, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції та додаткове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 вересня 2023 року та додаткове рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 вересня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді: