ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

29 лютого 2024 року 	м.Дніпро	справа № 280/7179/23	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді  Баранник Н.П.,
суддів:  Малиш Н.І., Щербака А.А.,     
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну Головного управління Національної поліції України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2023 року у справі № 280/7179/23                                                (суддя Калашник Ю.В., справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, в письмовому провадженні) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Запорізькій області про визнання неправомірною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції України в Запорізькій області (далі - відповідач), яка полягає у не нарахуванні та невиплаті грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної оплачуваної відпустки та невикористані дні щорічної додаткової оплачуваної відпустки за період служби в органах внутрішніх справ та в Національній поліції України;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної оплачуваної відпустки та невикористані дні щорічної додаткової оплачуваної відпустки за період служби в органах внутрішніх справ та в Національній поліції України.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 01.09.2000 до 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015 по 31.07.2023 - в Національній поліції. З 31.07.2023 позивача звільнено зі служби в поліції згідно з пунктом 7  частини 1 статті 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію». При звільненні позивачу не нарахована та не виплачена  компенсація за невикористані дні відпустки, у зв`язку із чим він звернувся до суду.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2023 року у даній справі позовні вимоги позивача були задоволені частково. Так, суд:
- визнав протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Запорізькій області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 при звільненні зі служби в поліції компенсації за невикористані дні щорічної основної оплачуваної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за 2018, 2020, 2021 та 2022 роки, загальною кількістю 72 доби;
- зобов`язав Головне управління Національної поліції в Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні щорічної основної оплачуваної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за 2018, 2020, 2021 та 2022 роки  загальною кількістю 72 доби.
У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.
Із рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог не погодився  відповідач, ним була подана апеляційна скарга.
Відповідач у апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, просить скасувати рішення суду першої інстанції в оскарженій частині та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, відповідач зазначає, що за спеціальним законодавством, якими є Закон України №580-VIII та Порядок №260, поліцейські мають право на отримання виключно компенсації за невикористану відпустку в році звільнення зі служби. За позицією відповідача, відсутні правові підстави для нарахування та виплати позивачу компенсації за невикористані відпустки при звільненні за роки, що передували року звільнення. Водночас, обов`язковою передумовою для виплати поліцейському компенсації за невикористану відпуску є визначення кількості днів невикористаної відпустки в наказі про звільнення. В наказі про звільнення відповідачем не вказано, що позивач має право на отримання компенсації за невикористану відпустку. У встановленому порядку наказ про звільнення, на підставі якого в тому числі фінансовим підрозділом проводиться виплата коштів, позивачем оскаржено не було.
Позивач своїм правом подати письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача не скористався.
Рішення суду першої інстанції в частині відмови позивачу у задоволенні частини позовних вимог ОСОБА_1 не оскаржує.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
З матеріалів справи встановлено, що наказом Головного управління Національної поліції в Запорізькій області від 31.07.2023 №346 о/с звільнено майора поліції ОСОБА_1 , старшого слідчого в особливо важливих справах відділу розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості слідчого управління ГУНП, з 31.07.2023 за п.7 ч.1 ст.77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію».
Відповідно до вказаного наказу, стаж служби позивача в поліції на день звільнення складає - 22 роки 10 місяців 29 днів; вислуга років на пільгових умовах - 00 років 05 місяців 16 днів; стаж служби  для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби складає - 22 роки 10 міс. 29 днів.
У наказі вказано також про виплату позивачу компенсації за 26 діб невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за 2023 рік.
Вважаючи, що відповідачем при звільнені не нараховано та не виплачено у повному обсязі грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної оплачуваної відпустки та невикористані дні щорічної додаткової оплачуваної відпустки за період служби в органах внутрішніх справ та Національній поліції України, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, вказав, що у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки. Доказів нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за невикористані ним дні основної щорічної та додаткової відпустки за 2018 рік, 2020 рік, 2021 рік та за 2022 рік відповідачем до матеріалів справи не надано, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
В частині вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані відпустки за період служби в органах внутрішніх справ суд відмовив, з огляду на те, що Головне управління Національної поліції в Запорізькій області не є правонаступником Головного управління МВС України в Запорізькій області. Суд встановив, що Головне управління МВС України в Запорізькій області перебуває у стані припинення та не виключено з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадський формувань. Відтак, відповідач не може нести відповідальність щодо невиплати позивачу компенсації за період служби в органах внутрішніх справ.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в оскарженій частині рішення, враховуючи наступне.
Закон України «Про відпустки» №504/96-ВР від 15.11.1996 (далі - Закон №504/96-ВР) встановлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.
Згідно зі статтею 4 Закону №504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 31) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 161 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 181 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.
Частиною першою статті 24 Закону №504/96-ВР передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Аналогічні положення містяться і в частині першій статті 83 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).
Закон України "Про Національну поліцію" №580-VIII від 02.07.2015 (далі - Закон №580-VII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.
Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону №580-VIII, служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.
Згідно зі статтею 60 Закону №580-VIII проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Статтею 92 Закону №580-VIII встановлено, що поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.
Частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 93 Закону №580-VIII передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються.
Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки.
За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів.
Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.
Відповідно до частин сьомої, восьмої, дев`ятої, десятої та одинадцятої статті 93 Закону №580-VIII чергова відпустка надається поліцейському, як правило, до кінця календарного року.
Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.
За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.
Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.
Частинами першою та другою статті 94 Закону №580-VIII обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затверджені наказом МВС України №260 від 06.04.2016 (далі - Порядок №260), визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції України, у тому числі здобувачам вищої освіти, яким присвоєно спеціальне звання поліції (далі - здобувачі), закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (далі - ЗВО).
Пунктом 3 розділу І Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з абзацами сьомим та восьмим пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260, за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.
Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому, одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.
З огляду на викладене, можливо стверджувати, що право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України та особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону №580-VIII, а саме: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки. Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону №580-VIII, відповідно до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів, відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється, та у разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції, за бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік. Законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас, надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року. Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення.
У Рішенні Конституційного Суду України від 07.05.2002 №8-рп/2002 у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.
З огляду на відсутність правового врегулювання положеннями Закону №580-VIII і Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону №504/96-ВР.
Відповідно до частини першої статті 24 Закону №504/96-ВР і частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.
Правові висновки щодо регулювання аналогічних спірних правовідносин викладені у постановах Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №160/10875/19 та від 31.03.2021 у справі № 320/3843/20.
Згідно довідки Управління кадрового забезпечення ГУНП в Запорізькій області від 04.10.2023 №4372/3/01/2-23, позивач, за час проходження служби в поліції з 07.11.2015 по 31.07.2023 не використав наступні відпустки:
додаткову оплачувану відпустку за 2018 рік - 01 доба;
щорічну основну оплачувану відпустку за 2020 рік - 22 доби;
щорічну основну оплачувану відпустку за 2021 рік - 02 доби;
додаткову оплачувану відпустку за 2021 рік - 15 діб;
щорічну основну оплачувану відпустку за 2022 рік - 17 діб;
додаткову оплачувану відпустку за 2022 рік - 15 діб.
Також у цій довідці зазначено, що за 2023 рік за 26 діб невикористаної щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки в році звільнення позивачу виплачена компенсація при звільненні з поліції. Факт виплати компенсації за невикористану відпустку за 2023 рік позивач визнає, про що зазначає у позовній заяві.
Отже, доказів нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за невикористані ним дні основної щорічної та додаткової відпустки за 2018 рік, 2020 рік, 2021 рік та за 2022 рік відповідачем до матеріалів справи не надано.
З огляду на викладене, є вірними висновки суду про наявність у позивача права на отримання грошової компенсації за 72 невикористаних календарних дні щорічних відпусток (тривалістю 41 календарних днів основної щорічної відпустки та 31 календарних днів додаткової відпустки). Суд обгрунтовано задовольнив позовні вимоги позивача в цій частині.
Щодо доводів відповідача про відсутність у наказі про звільнення позивача визначеної кількості днів невикористаної відпустки, та щодо не оскарження такого наказу позивачем, суд зазначає наступне.
За приписами п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
Наказ ГУ НП у Запорізькій області від 31.07.2023 № 346о/с, за своєю правовою природою є актом індивідуальної дії, оскільки не змінює, не припиняє (не скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і не розрахований на довгострокове та неодноразове застосування, а є актом одноразового застосування, дія якого має визначений строк.
У рішенні від 16 квітня 2009 року №7-рп/2009 Конституційний Суд України вказав, що ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію. Ненормативні правові акти є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені після їх виконання.
Суд зазначає, що наявність такої інформації в наказі є доцільною у випадку визначення її відповідачем при звільненні для подальшої виплати позивачу, однак, оскільки право на виплати компенсації в даній справі є предметом судового спору, то достатнім і ефективним способом захисту порушених прав позивача є прийняття судом рішення про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за всі невикористані дні основної та додаткової відпустки за періоди 2018, 2020, 2021 та 2022 роки. У такому випадку рішення суду є достатньою підставою для виплати компенсації.
Доводи апеляційної скарги відповідача висновків суду першої інстанції не спростовують. Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права і підстави для його скасування відсутні. Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Запорізькій області - залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2023 року у справі № 280/7179/23 - залишити без змін.
Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак