П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/33098/23 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Єфіменко О.В.   
Суддя-доповідач -  Полотнянко Ю.П.   
19 березня 2024 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Полотнянка Ю.П. 
суддів:  Драчук Т. О.  Смілянця Е. С. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду із позовом, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області у виконавчому провадженні №69238214 з примусового виконання виконавчого листа Житомирського окружного адміністративного суду виданого у справі №240/24935/21 виражену у не вжитті всіх передбачених законодавством заходів забезпечення його примусового виконання;
- зобов`язати виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області у виконавчому провадженні №69238214 з примусового виконання виконавчого листа Житомирського окружного адміністративного суду виданого у справі №240/24935/21 вжити передбачених законодавством заходів забезпечення його примусового виконання.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 21.12.2023 у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до ч.2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, Житомирським окружним адміністративним судом 16.12.2021 у справі №240/24935/21, ухвалено рішення, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 01 липня 2021 року підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, відповідно до статті 39 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, у розмірі, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік).
На виконання вказаного рішення, Житомирським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист, який стягувачем пред`явлено до виконання та на підставі якого державним виконавцем відкрите виконавче провадження ВП №69238214 (постанова від 16.06.2022).
У зв`язку із відсутністю відомостей щодо виконання рішення суду станом на 29.06.2022, державним виконавцем на адресу боржника направлено вимогу від 29.06.2022, якою зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - управління, боржник) в п`ятиденний строк з дня отримання вимоги виконати рішення суду, здійснити нарахування та виплату підвищення до пенсії у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ (далі - Закон №796-ХІІ ), що дорівнює двом мінімальним заробітним платам рік (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік) з урахуванням її зміни на відповідний календарний рік.
Як пояснив державний виконавець у відзиві на позов, у відповідь на його вимогу від 29.06.2022 до відділу примусового виконання рішень від Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надійшло повідомлення про виконання рішення суду від 16.12.2021 прийнятого у справі №240/24935/21 та здійснення ОСОБА_1 з 01.07.2021 перерахунку підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону №796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам.
Крім того, як повідомило відповідачу Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, позивачу за період з 01.07.2021 по 31.07.2022 нарахована доплата в сумі 136 760,00 грн, а розмір виплати пенсії з 01.08.2022 на виконання рішення суду становитиме розмір визначений рішенням суду. Одночасно, боржником надано інформацію про виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16.12.2021 у справі №240/24935/21 та про суму нарахованих, але невиплачених коштів, потребу в яких надано Пенсійному фонду України, шляхом включення до реєстру судових рішень, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України підсистеми «Реєстр судових рішень» Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України (ІКІС ПФУ) обов`язок ведення за заповнення якої (повнота та коректність) покладено на територіальні органи Пенсійного фонду України.
У подальшому, державним виконавцем винесено вимогу від 22.12.2022, оскільки у межах виконавчого провадження встановлено, що рішення суду боржником не виконано, а саме нарахування пенсії проведена не в розмірі визначеному судовим рішенням, який повинен дорівнювати двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік), а в інших розмірах, що свідчить про умисне невиконання рішення суду.
За змістом відзиву на позов, на вимогу державного виконавця від 22.12.2022 від Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надійшло до органу ДВС повідомлення про виконання рішення суду, в якому боржник повідомив, що на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16.12.2021 у справі №240/24935/21 управлінням здійснено позивачу перерахунок підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону №796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам, згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік.
Надалі, із звернення стягувача державним виконавцем встановлено, що рішення суду боржником не виконується, у зв`язку із чим винесено вимогу від 01.08.2023, якою зобов`язано в десятиденний строк з дня отримання вимоги виконати рішення суду, здійснити нарахування та виплату підвищення до пенсії у розмірі, визначеному статтею 39 Закону №796-XII, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам рік (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік) з урахуванням її зміни на відповідний календарний рік та письмово надати пояснення про причини не виконання боржником рішення. Відповідь на таку вимогу, державним виконавцем не отримано.
Позивач вважає, що державним виконавцем допущено бездіяльність у межах виконавчого провадження №69238214 з примусового виконання виконавчого листа Житомирського окружного адміністративного суду виданого у справі №240/24935/21, яка виражена у невжитті всіх передбачених законодавством заходів забезпечення його примусового виконання, а тому позивач звернувся із цим позовом до суду.
Приймаючи оскаржуване рішення суд прешої інстанціхї дійшов висновку, що державним виконавцем не допущено бездіяльності у межах виконавчого провадження ВП№69238214 з примусового виконання виконавчого листа Житомирського окружного адміністративного суду, виданого у справі №240/24935/21, оскільки ним вжито всі передбачені законодавством заходи забезпечення його примусового виконання.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За змістом статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
За правилами статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон №1404-VIII) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 1 частини першої статті 3 вказаного Закону передбачено, що примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
За змістом ст. 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 18 Закону №1404-VIII державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Пунктом 1 частини третьої статті 18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.
Відповідно до частин першої та другої статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 26 Закону №1404-VIII, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).
Згідно з частинами першої, другої статті 63 Закону №1404-VIII, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
Відповідно до частини першої статті 75 цього ж Закону, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
З матеріалів справи вбачається та позивачем не заперечується, що на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16.12.2021 у справі №240/24935/21 боржником у виконавчому провадженні проведено нарахування підвищення до пенсії позивачу як непрацюючому пенсіонеру, що проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що дорівнює двом мінімальним заробітним платам згідно із законом "Про Державний бюджет України" на відповідний рік.
Однак, звертаючись до суду з вимогою про визнання протиправною бездіяльності відповідача, що виражена у невжитті всіх передбачених законодавством заходів забезпечення примусового виконання судового рішення, позивач зазначає, що боржником на виконання рішення суду у справі №240/24935/21 здійснено нарахування підвищення до пенсії позивачу як непрацюючому пенсіонеру, що проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 01.07.2021 по 31.01.2022, однак нарахована сума, що складає 136 760 грн., боржником не виплачена.
Розглядаючи позов та апеляційну скаргу про повноту дій державного виконавця, суд враховує, що Законом України "Про виконавче провадження" на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на реалізацію якого останній має вжити усі передбачені Законом заходи в межах встановлених повноважень.
ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.
Крім того, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у разі, якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс ("Піалопулос та інші проти Греції","Юрій Миколайович Іванов проти України","Горнсбі проти Греції").
У Рішенні від 27.11.2008 по справі №1-37/2008 Конституційний Суд України вказав, що Закон про Державний бюджет України як правовий акт, що має особливий предмет регулювання (визначення доходів та видатків на загальносуспільні потреби), створює належні умови для реалізації законів України, інших нормативно-правових актів, ухвалених до його прийняття, які передбачають фінансові зобов`язання держави перед громадянами і територіальними громадами. Саме у виконанні цих зобов`язань утверджується сутність держави як соціальної і правової.
Відповідно до рекомендацій, викладених у Висновку Консультативної ради Європейських суддів №13 (2010) "Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень" в державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх "ex-officio". Сама думка, що державний орган може відмовитися від виконання рішення суду, підриває концепцію примата права. Виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним. Тому для цього мають бути забезпечені необхідні кошти. Чіткі правові норми повинні визначати доступні ресурси, відповідальні органи та відповідну процедуру їх розподілу.
Таким чином, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження, є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, складовою права на справедливий суд.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що з метою перевірки виконання рішення суду від 16.12.2021 у справі №240/24935/21 державний виконавець неодноразово виносив вимоги, зокрема від: 29.06.2022, 22.12.2022, 01.08.2023 та ін., якими зобов`язував Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області в п`ятиденний строк з дня отримання вимоги виконати рішення суду, здійснити нарахування та виплату підвищення до пенсії у розмірі, визначеному статтею 39 Закону №796-XII, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам рік (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік) з урахуванням її зміни на відповідний календарний рік та письмово надати державному виконавцю пояснення про причини не виконання боржником рішення.
На винесені вимоги, Пенсійним фондом пояснено про здійсненні відповідні перерахунки пенсії, нараховану доплату та виплату донарахованих коштів після надходження фінансування у порядку черговості надходження судового рішення до боржника.
Отже, в межах виконавчого провадження боржник: нарахував суму коштів до виплати за період із 01.07.2021 по 31.07.2022, включив рішення суду до реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, про що повідомив державного виконавця.
Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач вжив усіх передбачених законом заходів для примусового виконання рішення суду у виконавчому провадженні №69238214, а невиплата грошових коштів за відсутності відповідного бюджетного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, про що неодноразово зазначав Верховний Суд, зокрема в ухвалі Суду від 16.07.2018 у справі №811/1469/18 та у постанові від 15.05.2020 у справі №812/1813/18, та не свідчить про невжиття державним виконавцем всіх заходів, передбачених законодавством, для забезпечення примусового виконання судового рішення.
Разом з тим, в межах спірних правовідносин суд не надає правову оцінку діям/бездіяльності боржника щодо виконання/невиконання рішення суду, яке набрало законної сили, а лише повноті дій державного виконавця, вчинених в межах виконавчого провадження №69238214.
Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що державним виконавцем не допущено бездіяльності у межах виконавчого провадження ВП№69238214 з примусового виконання виконавчого листа Житомирського окружного адміністративного суду, виданого у справі №240/24935/21, оскільки ним вжито всі передбачені законодавством заходи забезпечення його примусового виконання, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують.
За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 	 	Полотнянко Ю.П.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Драчук Т. О.    Смілянець Е. С.