ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/7620/16                                                                    Суддя (судді) першої інстанції: Смолій І.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  30 січня 2024 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого:           Бєлової Л.В.
суддів:                     Аліменка В.О., Безименної Н.В., 

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Одеської митниці ДФС на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 листопада 2017 року (справу розглянуто в порядку письмового провадження) у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Індустріальні та дистрибуційні системи» до Одеської митниці ДФС про визнання протиправними дій, скасування рішення та картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2016 року позивач, Приватне акціонерне товариство «Індустріальні та дистрибуційні системи», звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив:
- визнати протиправними дії Одеської митниці ДФС з коригування митної вартості товару, декларування якого відбувалось відповідно до вантажної митної декларації від 29 вересня 2015 року № 500040403/2015/004681;
- скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 29 вересня 2015 року № 500040403/2015/000026/2, прийняте Відділом митного оформлення м/п «Іллічівськ» Одеської митниці ДФС;
- скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення від 29 вересня 2015 року № 500040403/2015/00032, складену Відділом митного оформлення м/п «Іллічівськ» Одеської митниці ДФС.
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 листопада 2017 року адміністративний позов задоволено:
Визнано протиправними дії Одеської митниці ДФС з коригування митної вартості товару, декларування якого відбувалось відповідно до вантажної митної декларації № № 500040403/2015/004681 від 29.09.2015.
Скасувано рішення про коригування митної вартості товарів № 500040403/2015/000026/2 від 29.09.2015.
Скасувано картку відмови в прийняті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення № 500040403/2015/00032 від 29.09.2015.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права. 
Зокрема, в обгрунтування доводів апеляційної скарги відповідач вказує, що адміністративний позов було подано поза межами встановленого КАС України шестимісячного строку, тому останній підлягав залишенню без розгляду. 
Крім іншого, апелянт наполягає на правомірності оскаржуваних дій та рішень. 
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2023 року прийнято до провадження справу за апеляційною скаргою Одеської митниці ДФС на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 листопада 2017 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Індустріальні та дистрибуційні системи» до Одеської митниці ДФС про визнання протиправними дій, скасування рішення та картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
Запропоновано Приватному акціонерному товариству «Індустріальні та дистрибуційні системи» надати клопотання про поновлення строку звернення до суду за захистом своїх прав із наданням відповідних доказів, які б підтверджували наявність об`єктивних перешкод, які унеможливили своєчасне подання позову.
Запропоновано учасникам справи надати додаткові пояснення по справі з врахуванням висновків Верховного Суду в цій справі. 
Призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 
Як вбачається з матеріалів справи, позивач, 13.01.2015 між ПрАТ «Індустріальні та дистрибуційні системи» та ТОВ «АйДіЕс Боржомі Тбілісі» (IDS BORJOMI GEORGIA LLC, Грузія) був укладений контракт № СТ20-001/1501 від 13.01.2015 на поставку мінеральної води «Боржомі» в асортименті та за цінами визначеними у п. 1 і 2 цього контракту.
02.03.2015 між позивачем і ТОВ «АйДіЕс Боржомі Тбілісі» (Грузія) укладено додаткову угоду № 1 від 02.03.2015 до контракту, якою змінено ціну товару за контрактом.
Згідно додаткової угоди № 1 від 02.03.2015 до контракту підставою, що слугувала для зміни ціни товару була суттєва девальвація гривні з дати останнього перегляду договірних цін, зниження платоспроможності споживачів внаслідок тяжкої економічної ситуації, яка склалася в країні покупця (позивача).
29.09.2015 на виконання вимог зазначеного контракту, ТОВ «АйДіЕс Боржомі Тбілісі» (Грузія) здійснено поставку товару («вода природна мінеральна лікувально-столова гідрокарбонатна натрієва «Боржомі» сильногазована», що розфасована у скляних пляшках ємністю по 0,75 л) в обсязі 57 120 РЕТ пляшок за ціною 28 560,00 дол. США відповідно до контракту з урахуванням змін, внесених додатковою угодою № 1 від 02.03.2015, а саме: за ціною 0,50 дол. США за одну скляну пляшку ємністю 0,75 л.
З метою здійснення митного оформлення ввезеного в режимі імпорту товару, уповноваженим ПрАТ «Індустріальні та дистрибуційні системи» декларантом (ТОВ «Навіс Груп»), 29.09.2015 до митниці (митний пост «Іллічівськ» Одеської митниці ДФС) була подана вантажна митна декларація за № № 500040403/2015/004681 від 29.09.2015 (далі - ВМД). Позивач зазначив, що митна вартість товару у зазначеній ВМД була визначена відповідно до пп. 1 п. 1 ст. 57 Митного кодексу України («за основним методом»), тобто - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються.
Для підтвердження заявленої митної вартості товару та визначення такої вартості за основним методом декларантом 29.09.2015 подано до митного органу наступні документи: банківські платіжні документи, прейскурант (прайс-лист) виробника товару б/н від 02.03.2015 року, висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією № 11/653 від 04.06.2015 року, висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією № ОЄ 8/81 від 20.03.2015 року, виписка з бухгалтерських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території б/н від 22.07.2015 року, розрахунок ціни (калькуляція) LT32-589/1503 від 26.03.2015 року, рахунок-фактура (інвойс) № GE20150281 від 23.09.2015 року, рахунок-фактура (інвойс) № GE20150282 від 23.09.2015 року, пакувальний лист № б/н до інвойсу № GE20150281 від 23.09.2015 року, пакувальний лист № б/н до інвойсу № GE20150282 від 23.09.2015 року, страховий поліс № 00837 від 28.01.2015 року, доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) № 1 від 02.03.2015 року, доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) № 2 від 10.06.2015 року, доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) № 3 від 12.06.2015 року, зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються № СТ20-001/1501 від 13.01.2015 року, доповнення до внутрішнього договору (контракту) № 1 від 19.12.2014 року, договір про надання послуг митного брокера BU6-126 від 16.05.2014 року, інформація     про     позитивні     результати     здійснення     радіологічного     контролю     товару наявність на товаросупровідних документах відбитку штампу) № 2761 від 26.09.2015 року, інформація про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару (для товарів і транспортних засобів, що не підлягають екологічному контролю) № 2761 від 26.09.2015 року, сертифікат про походження товару форми СТ-1 № GEO 2015 01/003203 від 24.09.2015 року, сертифікат про походження товару форми СТ-1 № GEO 2015 01/003204 від 24.09.2015 року, довіреність № 001 від 13.01.2015 р., довіреність № 003 від 13.01.2015 р. , довіреність №004 від 01.07.2015 р, довіреність №005 від 01.07.2015 р., лист №201/4-15ц від 27.03.2015 р., лист №270/4-15ц від 27.04.2015 р., лист XsLT32-303/1410 від 15.10.2015 р., лист№ЕТ32-591/1503 від 27.03.2015 р.
На етапі перевірки правильності визначення декларантом митної вартості товару митним органом була висунута вимога щодо надання останнім для підтвердження заявленої митної вартості впродовж 10 календарних днів додаткових документів згідно п. 4 ст. 53 зазначеного Кодексу, а саме:
- виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України;
- розрахунок цін (калькуляцію);
- довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів.
За результатами дослідження наданих декларантом документів Митний пост «Іллічівськ» відмовив позивачу у визнанні митної вартості товарів за першим (основним) методом із посиланням, що жодного банківського документа, який би стосувався даної конкретної поставки товару надано не було, не було надано довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, також не надано відомості про вартість страхування.
На підставі викладених висновків, Митним постом «Іллічівськ» прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № 500040403/2015/000026/2 від 29.09.2015, за яким задекларована позивачем митна вартість товару в розмірі 28 560,00 дол. США (що в еквіваленті на національну валюту складала 616 563,30 грн) за 57 120 РЕТ пляшок води мінеральної «Боржомі» ємністю по 0,75 л за 0,50 дол. США була відкоригована відповідачем до вартості 33128,17 дол. США (тобто, за ціною 0,77 дол. США за скляну пляшку 0,75 л) з використанням другорядного методу - за резервним методом.
У зв`язку з прийняттям рішення № 500040403/2015/000026/2 від 29.09.2015 митний пост «Іллічівськ» склав картку відмови № 500040403/2015/00032 від 29.09.2015 в прийнятті митної декларації № 500040403/2015/004681 від 29.09.2015.
Товари випущенні за ВМД № 500040403/2015/004681 у вільний обіг під гарантійні зобов`язання шляхом надання гарантій відповідно до розд. Х Митного кодексу України. 
Вважаючи дії та рішення про коригування митної вартості товарів, а також картку відмови в прийнятті митної декларації протиправними, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Окружний адміністративний суд міста Києва постановою від 09.11.2017, залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.03.2018, позов задовольнив, визнав протиправними дії Митниці з коригування митної вартості товару, декларування якого відбувалось відповідно до вантажної митної декларації від 29.09.2015 №500040403/2015/004681, скасував рішення про коригування митної вартості товарів від 29.09.2015 №500040403/2015/000026/2 та картку відмови в прийняті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення від 29.09.2015 №500040403/2015/00032.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду постановою від 22.07.2021 скасував постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06.03.2018 та направив справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Направляючи справу на новий розгляд, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що  суд апеляційної інстанції не надав оцінки викладеним Митницею у апеляційній скарзі доводам щодо своєчасності звернення Товариством до суду із даним позовом.
За результатами нового розгляду справи, Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 16.09.2021 скасував постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.11.2017 та залишив без розгляду позов на підставі частин третьої, четвертої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) (у редакції, чинній з 15.12.2017).
Постановляючи ухвалу про залишення позову без розгляду, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач пропустив шестимісячний строк звернення до суду, передбачений частиною другою статті 99 КАС України (у редакції, чинній до 15.12.2017). Також суд вказав, що позивачем не наведено будь-яких поважних причин, які б об`єктивно та непереборно перешкоджали йому своєчасно звернутись до суду із вищезазначеними вимогами.
Товариство оскаржило постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.09.2021 до Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду.
Постановою Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Індустріальні та дистрибуційні системи» задоволено частково.
Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.09.2021 скасовано, а справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Направляючи справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, Верховний Суд зазначив, що застосування частини третьої статті 123 КАС України (у редакції, чинній з 15.12.2017) вимагає дотримання одночасно двох умов: виявлення факту пропуску строку після відкриття провадження у справі, та відсутність клопотання позивача про поновлення такого строку або неповажність причин для поновлення строку, вказаних у клопотанні.
У даній справі суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання Митниці про залишення позову без розгляду, виходив з того, що позивачем був дотриманий строк звернення до суду (ухвала від 10.01.2017). Тобто, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для подання Товариством клопотання про поновлення строку звернення до суду за захистом своїх прав та надання доказів, які б підтверджували наявність об`єктивних перешкод, які унеможливили своєчасне подання позову.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду зауважив, що виходячи з приписів частини першої статті 123 КАС України (у редакції, чинній з 15.12.2017) суд апеляційної інстанції, встановивши, що позов поданий з пропуском строку звернення до суду, мав запропонувати позивачу надати клопотання про поновлення строку звернення до суду за захистом своїх прав із наданням відповідних доказів, які б підтверджували наявність об`єктивних перешкод, які унеможливили своєчасне подання позову, а за результатом розгляду такого клопотання - надати    оцінку зазначеним у клопотанні про поновлення строку причинам пропуску строку, зробити висновок щодо їх поважності, а також, у випадку визнання таких причин неповажними, надати можливість позивачу вказати інші підстави для поновлення строку.
Верховний Суд звернув також увагу на те, що при встановленні можливості визнання поважними причин пропуску строку суд має встановити дійсні обставини, що зумовили таку ситуацію, та належним чином мотивувати своє рішення.
Отже, касаційний суд посилання суду апеляційної інстанції на положення частин третьої, четвертої статті 123 КАС України вважав помилковим, оскільки обставини щодо поважності (неповажності) причин пропуску строку звернення до суду    взагалі не досліджувалися судом першої інстанції, чого не було враховано судом апеляційної інстанції.
За змістом частини четвертої статті 123 КАС України (у редакції, чинній з 15.12.2017) суд залишає позовну заяву без розгляду у разі, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними. Тобто, зазначена правова норма зобов`язує суд запропонувати позивачу вказати інші підстави пропуску строку звернення до суду після того, як суд дійде висновку про передчасність висновку щодо поважності причин пропуску строку, вказаних позивачем у первісній заяві про поновлення строку для звернення до суду.
Відтак, Верховний Суд наголосив, що з`ясувавши після відкриття провадження у справі про те, що строк звернення до адміністративного суду був пропущений, суду апеляційної інстанції належало надати позивачу можливість повідомити про інші причини пропуску строку звернення до суду, оцінивши їх на предмет поважності.
Зазначене на думку касаційного суду свідчило про передчасність висновку суду апеляційної інстанцій про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції з врахуванням висновків Верховного Суду, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Так, враховуючи наявність в апеляційній скарзі відповідача доводів щодо пропуску позивачем строку на звернення до адміністративного суд із позовом, колегія суддів дійшла висновку про необхідність першочергово здійснити перевірку останніх для вирішення питання про наявність або відсутність правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції та залишення позовної заяви Приватного акціонерного товариства «Індустріальні та дистрибуційні системи» без розгляду. 
Відповідно до частини першої  статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України  (далі -  КАС України) (у редакції, чинній з 15.12.2017) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно з положеннями абзацу 1 частини другої статті 99 КАС України (у редакції, чинній до 15.12.2017) (положення якої відповідають положенням частини другої статті 122 КАС України (у редакції, чинній з 15.12.2017) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
За змістом частин першої та другої  статті 122 КАС України  (у редакції, чинній з 15.12.2017) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Отже перебіг строку звернення до адміністративного суду починається з дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно із приписами  статті 56 Податкового кодексу України  з урахуванням строків давності, визначених  статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.
Статтею 102 Податкового кодексу України  передбачено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до  статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом  133.4 статті 133  цього  Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
Відповідно до пункту  9.2. статті 9 Податкового кодексу України  відносини, пов`язані з установленням та справлянням мита, регулюються митним законодавством, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Приписами частин першої та другої  статті 24 Митного кодексу України  визначено, що кожна особа має право оскаржити рішення, дії або бездіяльність митних органів, їх посадових осіб та інших працівників, якщо вважає, що цими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено її права, свободи чи інтереси. Предметом оскарження є: 1) рішення - окремі акти, якими митні органи або їх посадові особи приймають рішення з питань, передбачених законодавством України з питань митної справи, а також задовольняють скарги, заяви, клопотання конкретних фізичних чи юридичних осіб або відмовляють у їх задоволенні; 2) дії - вчинки посадових осіб та інших працівників митних органів, пов`язані з виконанням ними обов`язків, покладених на них відповідно до цього  Кодексу  та інших актів законодавства України; 3) бездіяльність - невиконання митними органами, їх посадовими особами та іншими працівниками обов`язків, покладених на них відповідно до цього  Кодексу  та інших актів законодавства України, або неприйняття ними рішень з питань, віднесених до їх повноважень, протягом строку, визначеного законодавством.
Разом з тим, у порядку, встановленому  Податковим кодексом України, можуть бути оскаржені податкові повідомлення-рішень митних органів (частина п`ята  статті 24 МК України).
Поряд із цим рішення про коригування митної вартості товарів не є тотожним податковому повідомленню-рішенню, оскільки рішення про коригування митної вартості товарів лише встановлює результати здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей  54  та  55 МК України, а податкове повідомлення-рішення приймається на інших підставах, створює інші правові наслідки та містить податкове зобов`язання для платника податків.
У відповідності до  статті 29 Митного кодексу України  рішення, дії або бездіяльність митних органів або їх посадових осіб можуть бути оскаржені безпосередньо до суду в порядку, визначеному законом.
Відтак, ані норми податкового, ані норми митного законодавства не встановлюють спеціальних строків звернення до суду з приводу оскарження рішення про коригування митної вартості товарів чи картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспотних засобів комерційного призначення. 
Враховуючи, що позивач в даній справі оскаржує рішення митного органу, яке прийнято з питань державної митної справи, то з урахуванням положень  статті 29 Митного кодексу України  строк його оскарження визначається згідно із вимогами  Кодексу адміністративного судочинства України.
Висновок у подібних правовідносинах вже викладався в постановах Верховного Суду від 07 червня 2018 року у справі №813/1276/16, від 18 червня 2020 року у справі № 805/1536/17-а, 18 лютого 2021 року у справі № 826/14826/16, від 25 травня 2021 року у справі № 826/13159/17, від 16 лютого 2022 року у справі № 380/8425/21, від 03 листопада 2022 року у справі № 380/9929/21, від 09 травня 2023 року у справі № 320/6121/21 та інших.
Таким чином, у категорії справ про оскарження рішення митного органу про коригування митної вартості товарів щодо застосування строку звернення до суду з адміністративним позовом сформована правозастосовча практика.
Частиною першою  статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»  передбачено, що Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.
Відповідно до частини п`ятої  статті 242 КАС, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з частини шостої  статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»  висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Від наведених вище правових висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах палата, об`єднана палата або Велика Палата Верховного Суду у відповідності до  статті 346 КАС  не відступала, а тому підстав для їх неврахування при вирішенні даного спору немає.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував до даних правовідносин строки звернення до суду із вимогами про оскарження рішень митного органу, передбачені вимогами Податкового кодексу.
Отже, строк звернення до суду з вимогами про визнання протиправними і скасування вказаних рішень митного органу встановлений саме ч. 2  ст. 99 КАС України  (у редакції, чинній до 15.12.2017) та становить шість місяців. Перебіг такого строку розпочинається з дня, коли ПрАТ «Індустріальні та дистрибуційні системи» дізналося або повинне було дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Про існування оскаржуваних рішень Одеської митниці ДФС позивачу було відомо не пізніше як наприкінці вересня 2015 року, однак, з позовом позивач звернувся лише у травні 2016 року, тобто, з пропуском встановленого КАС України строку. 
Про обставини, які перешкоджали подати адміністративний позов у межах шестимісячного строку, обчисленого з дня, коли ПрАТ «Індустріальні та дистрибуційні системи» стало відомо про порушення його прав та інтересів, позивач не повідомив.
При цьому, апеляційний суд наголошує, що з метою виконання висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 11 жовтня 2023 року при направлення справи до суду апеляційної інстанції на продовження розгляду щодо необхідності надати позивачу можливість повідомити про інші причини пропуску строку звернення до суду, оцінивши їх на предмет поважності, апеляційний суд ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2023 року:
Запропоновано Приватному акціонерному товариству «Індустріальні та дистрибуційні системи» надати клопотання про поновлення строку звернення до суду за захистом своїх прав із наданням відповідних доказів, які б підтверджували наявність об`єктивних перешкод, які унеможливили своєчасне подання позову.
Запропоновано учасникам справи надати додаткові пояснення по справі з врахуванням висновків Верховного Суду в цій справі. 
Копію ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2023 року було отримано позивачем 30 жовтня о 19:41 год, що підтверджується довідкою про доставку до Електронного кабінету. 
Разом з тим, станом на дату апеляційного розгляду прави, позивач своїм правом не скористався та не подав до суду клопотання про поновлення строку звернення до суду із наданням відповідних доказів на підтвердження поважності причин його пропуску. 
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що ПрАТ «Індустріальні та дистрибуційні системи» пропустило строк звернення до суду з відповідними позовними вимогами без поважних причин.
Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування  Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі  «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).                    
Колегія суддів наголошує, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених  Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011  визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Разом з тим, позивач на виконання вимог ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2023 року не скористався правом звенення до суду з клопотанням про поновлення строку звернення до суду та жодним чином не обґрунтував, чому звернувся до суду лише у травні 2016 року. 
Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції не повністю встановив фактичні обставини справи та при ухваленні рішення допустив порушення норм процесуального права, помилково вирішивши по суті вищевказані позовні вимоги за позовною заявою, які підлягали залишенню без розгляду у зв`язку з пропуском строків звернення до суду.
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України    та судову практику, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Індустріальні та дистрибуційні системи» до Одеської митниці ДФС про визнання протиправними дій, скасування рішення та картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та наявність підстав для розгляду даного спору по суті, оскільки останній підлягав залишенню без розгляду. 
Згідно з положеннями  статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
На підставі пункту 3 частини першої статті 315 цього Кодексу суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
За правилами частини першої статті 319 КАС судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно  статтями 238,  240  цього Кодексу. 
Приписи пункту 8 частини першої  статті 240 КАС України  визначають, що суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою  статті 123 цього Кодексу.
Відповідно до частини третьої статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що з огляду на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню, а позовна заява - залишенню без розгляду. 
Керуючись ст.  243,  315,  319,  322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Одеської митниці ДФС на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 листопада 2017 року - задовольнити частково. 
Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 листопада 2017 року - скасувати.
Позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Індустріальні та дистрибуційні системи» до Одеської митниці ДФС про визнання протиправними дій, скасування рішення та картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення - залишити без розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст.328 КАС України. 

Головуючий суддя                                                                      Л.В. Бєлова

Судді                                                                                            В.О. Аліменко, 

                                                                                                     Н.В. Безименна