УХВАЛА

01 лютого 2024 року  
м. Київ
справа №380/13118/23
адміністративне провадження №К/990/44631/23
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Уханенка С.А.,
суддів: Мельник-Томенко Ж.М.,  Мартинюк Н.М., 
перевірив касаційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті (Відділ державного нагляду (контролю) у Львівській області) про визнання протиправною та скасування постанови, -
В С Т А Н О В И В:
09 червня 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (Відділ державного нагляду (контролю) у Львівській області), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову №ПШ 015745 від 17 травня 2023 року про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 17 000 грн.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2023 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2023 року, адміністративним позов задоволено.
28 грудня 2023 року засобами поштового зв`язку Державна служба України з безпеки на транспорті надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на судові рішення у цій справі. 
Ухвалою Верховного Суду 09 січня 2024 року від касаційну скаргу заявника залишено без руху з установленням десятиденного строку для усунення її недоліків шляхом надання до суду касаційної інстанції документ про сплату судового збору у визначеному Судом розмірі.
19 січня 2024 року скаржник за допомогою підсистеми «Електронний суд» надіслав заяву про усунення недоліків, до якої додав платіжну інструкцію про сплату судового збору. 
Отже, скаржник виконав вимоги ухвали Верховного Суду від 09 січня 2024 року.
Так, предметом спору у цій справі є правомірність постанови №ПШ 015745 від 17 травня 2023 року про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 17 000 грн.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Оскаржуючи рішення судів попередніх інстанцій, скаржник посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає, що наразі відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування частини першої статті 33 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме належного встановлення ознак статусу «автомобільного перевізника, що здійснює перевезення вантажу» у розумінні вищенаведеної статті. 
Отже, скаржник виклав підставу касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статі 328 КАС України.
Водночас пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, справа розглянута Львівським окружним адміністративним судом в порядку спрощеного позовного провадження.
Оскаржуючи судові рішення у справі, яка розглянута в порядку спрощеного позовного провадження, скаржник у касаційній скарзі послався на підпункт «в» пункт 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Суд, проаналізувавши доводи касаційної скарги в сукупності з встановленими в судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій обставинами, доходить висновку про наявність в цьому випадку суспільного інтересу, наведеному у підпункті «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, що уможливлює допуск цієї касаційної скарги до перегляду судових рішень, прийнятих за наслідками розгляду справи за правилами спрощеного провадження та/або у справі незначної складності.
Обґрунтування скаржника наявності підстави для касаційного оскарження рішенням судів попередніх інстанцій, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, щодо відсутності висновків Верховного Суду стосовно застосування частини першої статті 33 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме належного встановлення ознак статусу «автомобільного перевізника, є достатньо мотивованими та потребують перевірки у межах таких доводів.
Ураховуючи доводи касаційної скарги, Суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі.
Скарга відповідає вимогам статті 330 КАС України, підстави для залишення касаційної скарги без руху, її повернення чи відмови у відкритті касаційного провадження відсутні.
Керуючись статтями 328 - 330, 334, 335, 338 КАС України, Суд
У Х В А Л И В :
Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті (Відділ державного нагляду (контролю) у Львівській області) про визнання протиправною та скасування постанови.
Витребувати справу №380/13118/23 із Львівського окружного адміністративного суду.
Надіслати учасникам справи копію цієї ухвали разом із копією касаційної скарги та доданих до неї матеріалів.
Встановити десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на касаційну скаргу та роз`яснити, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) його копій та доданих до нього документів іншим учасникам справи.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач:                                                                       С.А. Уханенко
Судді:                                                                                          Ж.М. Мельник-Томенко 
                                                                                          Н.М. Мартинюк