Справа № 461/9897/21                                 Головуючий у 1 інстанції: Мисько Х.М. 
Провадження № 22-ц/811/2064/23                                Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

               15 березня 2024 року м.Львів 
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого – судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 09 червня 2023 року в справі за позовом акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

в с т а н о в и в:
У грудні 2021 року акціонерне товариство (далі – АТ) «Ідея Банк» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 137453 грн. 67 коп. та понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270 грн.
Вимоги обґрунтовано тим, що 27.06.2019 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №R01.00212.005422361, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 88686 грн. 55 коп. зі сплатою 32,56% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів, у терміни, встановлені графіком щомісячних платежів. 
Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав повністю, проте, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконував належним чином, внаслідок чого, станом на 29.09.2021 року, утворилась заборгованість в розмірі 137453 грн. 67 коп., до складу якої входить: основний борг – 29428 грн. 35 коп.; прострочений борг – 53466 грн. 10 коп.; прострочені проценти – 51384 грн. 74 коп.; строкові проценти – 1993 грн. 76 коп.; пеня за несвоєчасне погашення платежів, нарахована по 29.02.2020 року включно, – 1180 грн. 72 коп. Остання сплата за кредитним договором здійснена 14.07.2021 року.
Вказана заборгованість відповідача підтверджується випискою по особовому рахунку № НОМЕР_1 та довідкою – розрахунком заборгованості станом на 29.09.2021 року. 
У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, 09.08.2021 року на адресу відповідача направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань. Згідно даної вимоги, АТ «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме: достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої на день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Також відповідачу було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором у тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги до нього будуть здійснені заходи щодо примусового стягнення заборгованості за кредитним договором на власний вибір кредитора. 
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 09 червня 2023 року позов задоволено.
Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь АТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 137453 грн. 67 коп., судовий збір у розмірі 2270 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2100 грн. 
Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 , просить його скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вказаного позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що АТ «Ідея Банк» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором з пропуском трирічного строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Окрім того, позовна давність до вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені) становить один рік. 
Зауважує, що в даній справі відсутні докази збільшення строку позовної давності.
Вважає, що надані стороною позивача виписка та розрахунок заборгованості є одностороннім відображенням арифметичних розрахунків позивача, а тому не може слугувати доказом безспірності розміру грошової вимоги до відповідача, позовна заява не містить таких даних, а лише констатує наявність недоведеного розміру всієї суми непогашеного кредиту. 
Наголошує, що документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановити її розмір, є виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно норм ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», проте, позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення, тому немає підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці, є правильними. 
Зазначає, що матеріали справи також не містять відомостей, які підтверджують факт наявності заборгованості відповідача за кредитним договором у розмірі 137453 грн. 67 коп., позаяк, доведеність наявної суми заборгованості за кредитним договором є обов`язком позивача, який він не виконав у даній справі, оскільки не довів належними та допустимими доказами її розмір.
Додає, що позивачем не надано суду доказів відкриття на його ім`я рахунку, виписки по даному рахунку, який би мав підтвердити рух коштів, наявність або відсутність заборгованості, та з якого суд мав би встановити, який саме розмір грошових коштів було отримано позичальником. Також зазначає, що матеріали справи не містять доказів, які підтверджують факт звернення банку до позичальника про дострокове погашення всієї суми заборгованості за кредитом. 
Вважає, що суд першої інстанції не дав належної правової оцінки доказам, які є в матеріалах справи, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи. 
Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 05.03.2024 року, є дата складення повного судового рішення – 15.03.2024 року. 
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Судом встановлено, що 27.06.2019 року між АТ «Ідея Банк» (кредитодавцем) та ОСОБА_1 (позичальником) укладено кредитний договір №R01.00212.005422361. 
Згідно з п.1.1 кредитного договору, Банк надає позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 88686 грн. 55 коп., а позичальник зобов`язується одержати кредит та повернути його разом із процентними платежами, згідно з умовами цього договору.
У п.1.2 договору зазначено, що позичальник укладенням цього договору дає доручення Банку, а Банк за дорученням позичальника, надає кредит у день підписання даного договору шляхом переказу коштів у сумі 88686 грн. 55 коп. з позичкового рахунку позичальника на рахунок № НОМЕР_2 в АТ «Ідея Банк». Призначення платежу: «Погашення кредитної заборгованості договір №Z70.981.78532 від 01.09.2017р». Кредит наданий строком на 34 місяці. 
Згідно з п.1.3 кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 32,56% річних від залишкової суми кредиту.
Відповідно до п.2.1 договору, позичальник повертає кредит разом із процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 34 щомісячних внесках до 2 дня/числа кожного місяця, згідно графіку щомісячних платежів. Платежі здійснюються на транзитний рахунок, з якого проводиться погашення заборгованості за договором у такій черговості: 1) для оплати простроченої заборгованості кредиту за договором; 2) для погашення нарахованої заборгованості за договором, строк сплати якої не минув; 3) для сплати штрафних санкцій (пені) згідно п.3.3.1 цього договору; 4) для погашення іншої заборгованості (в т.ч. дострокове погашення заборгованості за кредитом). 
Погашення простроченої заборгованості за цим договором (крім штрафних санкцій) здійснюється шляхом списання Банком з транзитного рахунку суми простроченої заборгованості в день надходження грошових коштів на рахунок обліку заборгованості. Погашення іншої заборгованості здійснюється в терміни погашення заборгованості визначені графіком щомісячних платежів (п.2.2).
Згідно з п.2.6 договору, у разі вимоги Банку про дострокове повернення кредиту: (1) термін повернення кредиту вважається таким, що настав, та (2) Банк вправі, але не зобов`язаний нараховувати проценти та плату за обслуговування кредитної заборгованості до повного повернення кредиту, (3) позичальник зобов`язаний повернути заборгованість за договором, сплатити неустойку (штрафи, пені) та відшкодувати завдані Банку збитки. 
Пунктом 4.2.3 кредитного договору передбачено, що Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів, плати за обслуговування кредитної заборгованості, відшкодування збитків, а позичальник зобов`язаний на вимогу Банку достроково виконати свої грошові зобов`язання, зокрема, у випадку, якщо позичальник порушив терміни сплати щомісячних платежів більш ніж на 1 (один) календарний місяць.
27.06.2019 року ОСОБА_1 підписав паспорт споживчого кредиту №R01.00212.005422361 від 27.06.2019 року. 
Таким чином, між сторонами 27.06.2019 року виникли договірні зобов`язання.
Позивач повністю виконав свої зобов`язання, згідно умов кредитного договору, що підтверджується видатковими касовими (меморіальними) ордерами: №6358517 від 27.06.2019 року на суму 88686 грн. 55 коп. з призначенням платежу: «Видача кредиту згідно кредитного договору №R01.00212.005422361 від 27.06.2019 року; №6358519 від 27.06.2019 року на суму 88686 грн. 55 коп. з призначенням платежу: «Погашення кредиту №Z70.981.78532 від 01.09.2017 року ПІБ ОСОБА_1 ».
Згідно з випискою по рахунку № НОМЕР_1 , позичальник ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором №R01.00212.005422361 від 27.06.2019 року виконував частково. Останній платіж по сплаті тіла кредиту ОСОБА_1 здійснено 13.07.2021 року, а погашення прострочених процентів – 14.07.2021 року. 
Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості за кредитним договором №R01.00212.005422361 від 27.06.2019 року, станом на 29.09.2021 року, заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «Ідея Банк» становить 137453 грн. 67 коп., з яких: основний борг – 29428 грн. 35 коп., прострочений борг – 53466 грн. 10 коп., прострочені проценти – 51384 грн. 74 коп., строкові проценти – 1993 грн. 76 коп., пеня – 1180 грн. 72 коп. 
Доказів повного погашення кредитного боргу матеріали справи не містять.
У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, 09.08.2021 року на адресу відповідача було направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань. Згідно даної вимоги, Банк вимагав терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення цієї вимоги, виконати зобов`язання по кредитному договору, а сааме, достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої на день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Також, відповідачу повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в 30-денний строк з дня направлення цієї вимоги, будуть здійсненні заходи щодо примусового стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором на власний вибір Банку.
Докази направлення Банком цієї вимоги відповідачу підтверджено фіскальним чеком Укрпошти від 22.08.2021 року та списком згрупованих відправлень. 
Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч.1, 2 ст.12 ЦПК).
Згідно з положеннями ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до вимог ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Порушенням зобов`язання, згідно зі ст.ст.610, 611 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), правовими наслідками, зокрема, є відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно вимог ст.ст.1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ч.1 ст.1048, ч.1 ст.1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України).
Встановивши, що між сторонами було досягнуто згоди за істотними умовами кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим цей договір, згідно зі статтею 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2019 року у справі №467/555/19.
Зважаючи на те, що відповідачем належним чином не виконано умови укладеного між ним та Банком кредитного договору, заборгованість в повному обсязі не погашено, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості.
Перевіряючи розмір заборгованості, яка виникла у відповідача перед АТ «Ідея Банк», колегія суддів враховує, що розмір заборгованості за тілом кредиту є належним чином обгрунтований. Як свідчать матеріали справи і це не заперечується сторонами, ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 88686 грн. 55 коп. Згідно банківської виписки, яка є первинним бухгалтерським документом та відповідає вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», відповідач сплатив 5792 грн. 10 коп. тіла кредиту. Тому борг за кредитом становить 82894 грн. 45 коп. Аналогічна сума була заявлена Банком як у вимозі про усунення порушення кредитних зобов`язань, так і в позові. 
Щодо стягнення прострочених та строкових процентів, то згідно розрахунку заборгованості за кредитом, ОСОБА_1 сплатив процентів на загальну суму 8317 грн. 90 коп. Сума прострочених процентів на залишок за кредитом станом на 29.09.2021 року становить 37197 грн. 42 коп.; сума прострочених процентів на залишок простроченої заборгованості за кредитом становить 14187 грн. 32 коп. Таким чином, розмір прострочених процентів становить 51384 грн. 74 коп. Розмір процентів обрахований АТ «Ідея Банк» по 01.09.2021 року, що не перевищує тридцятиденний строк з дня надіслання відповідачу вимоги про усунення порушень від 09.08.2021 року. Розмір строкових процентів – 1993 грн. 76 коп. 
Таким чином, зважаючи на те, що розмір заборгованості по кредиту та процентам відповідачем не спростований, а матеріали справи не містять доказів їх сплати, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягненя вказаної заборгованості за кредитним договором. 
Доводи апеляційної скарги про те, що надані стороною позивача виписка та розрахунок заборгованості є одностороннім відображенням арифметичних розрахунків позивача, а тому не може слугувати доказом безспірності розміру грошової вимоги до відповідача, колегія суддів відхиляє як безпідставні, оскільки деталізація розрахунку заборгованості чітко відображена у розрахунку, що міситься на а.с.100-101. Розрухунок заборгованості підписаний директором Департаменту кредитного адміністрування ОСОБА_2 та скріплений печаткою АТ «Ідея Банк». Підстави вважати такий розрахунок неналежним чи недопустимим доказом відсутні. 
Щодо нарахування та стягнення пені, то колегія суддів ураховує наступне.
Згідно з п.5.5 кредитного договору №R01.00212.005422361 від 27.06.2019 року, сторони домовилися, що строк позовної давності за цим договором, в тому числі для стягнення неустойки (штрафу, пені), встановлюється сторонами тривалістю у 3 (три) роки.
Неустойка є одним із видів забезпечення виконання зобов`язання (ст.546 ЦК України).
Відповідно ч.1 ст.548 ЦК України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.
Частиною першою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
З матеріалів справи встановлено, що сторонами укладено договір споживчого кредиту, позивач та відповідач досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.
Неустойка є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка має на меті, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.
Окрім того, до моменту вчинення порушення неустойка відіграє забезпечувальну функцію і, навпаки, з моменту порушення – є мірою відповідальності.
Відповідно до положень частини другої статті 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Разом з тим, за нормою частини третьої статті 550 ЦК України, кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов`язання (стаття 617 цього Кодексу).
За правилами частини першої статті 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
У зв`язку з дією карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) на законодавчому рівні захищені права споживачів у кредитних зобов`язаннях щодо відповідальності позичальників перед кредитодавцями за прострочення виконання умов договору, а саме встановлено звільнення від таких обов`язків сплачувати неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за кредитним договором на період часу з 01.03.2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину.
Тобто, починаючи з 01.03.2020 року позивач був позбавлений права нараховувати пеню відповідно до п.6 розділу IV Закону України «Про споживче кредитування», внаслідок дії на території України карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби.
Позивач міг нараховувати пеню лише до 01.03.2020 року, зазначене підтверджує сам позивач, вказуючи, що пеня нараховувалася з моменту порушення сплати відповідачем чергового платежу, а саме: з 03.10.2019 року по 29.02.2020 року включно. Оскільки банк звернувся до суду з позовом 02.12.2021 року, то строк позовної давності ним не пропущений. 
Розрахунок пені чітко відображений у розрахунку заборгованості і охоплюється періодом, що не перевищує трирічного строку, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення пені в розмірі 1180 грн. 72 коп., яка відповідачем також не спростована. 
Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що розмір кредитної заборгованості та її складові відповідач не спростував, належного контррозрахунку боргу не надав. 
Позичальником порушено встановлений договором обов`язок повернути кредит та сплатити проценти, прострочено повернення чергової частини щомісячного платежу, а тому позикодавець, як це передбачено ч.2 ст.1050 ЦК України, звернувся з позовом про дострокове повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України.
В частині доводів апеляційної скарги про пропущення позивачем строку позовної давності для звернення до суду із вказаним позовом, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно зі статтями 256, 257 ЦК України, позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).
Відповідно до ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Крім того, частинами першою та третьою статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 року, який набрав чинності 02.04.2020 року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 12, згідно якого, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки позовної давності, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Частиною першою статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.
Дію карантину, встановленого зазначеною постановою, було неодноразово продовжено на всій території України, згідно з постановами КМУ, по 30.06.2023 року.
Постановою КМУ від 27.06.2023 року №651 з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 року на всій території України відмінено карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Таким чином, карантин на території України було встановлено безперервно з 12.03.2020 року по 30.06.2023 року.
Разом із цим, відповідно до Закону України №2120-IX від 15.03.2022 року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено розділом 19, відповідно до якого, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року, який неодноразово було продовжено та який діє до тепер.
У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
Отже, починаючи з березня 2020 року, строк позовної давності продовжився на строк дії карантину, який тривав до 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року, а починаючи з 24 лютого 2022 року строк позовної давності продовжився на строк дії в Україні воєнного стану, який діє на даний час.
Таким чином, з урахуванням наведених вище норм матеріального права, строк позовної давності позивачем не пропущено.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за кредитним договором є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, тому підстави для його скасування чи зміни в означеній частині відсутні.
Разом з тим, вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого судового збору за подання позовної заяви, суд першої інстанції не врахував тієї обставини, що відповідач, звертаючись до суду із заявою про перегляд заочного рішення у цій справі від 31.03.2022 року, до заяви долучив посвідчення серії НОМЕР_3 , яким підтверджено, що ОСОБА_1 є оримувачем пенсії по інвалідності ІІ групи довічно. 
Відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю І та ІІ груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
За змістом частини шостої статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи наведене та наслідки розгляду справи (задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі), судові витрати, понесені позивачем по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2270 грн., необхідно компенсувати йому за рахунок держави, оскільки відповідач є особою з інвалідністю ІІ-ої групи і, в силу Закону, звільнений від сплати судового збору.
За таких обставин, колегія суддів доходить висновку про те, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору з відповідача необхідно скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким компенсувати АТ «Ідея Банк» сплачений судовий збір в розмірі 2270 грн. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
В іншій частині, визначених процесуальним законом підстав для зміни чи скасування рішення немає, а тому апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 09 червня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Ідея Банк» судового збору в розмірі 2270 гривень скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким компенсувати акціонерному товариству «Ідея Банк» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір у розмірі 2270 гривень, сплачений на підставі меморіального ордеру №1669477 від 03 листопада 2021 року.
В решті рішення суду – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 15 березня 2024 року.

Головуючий                                                  С.М. Бойко

Судді:                          С.М. Копняк

                                                                А.В. Ніткевич