К И Ї В С Ь К И Й    А П Е Л Я Ц І Й Н И Й    С У Д	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

19 грудня 2023 року                                                                       місто Київ
 
справа № 369/12230/22
апеляційне провадження № 22-ц/824/13200/2023
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача - Головачова Я.В.,
 
суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,
 
за участю секретаря судового засідання: Осінчук Н.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області у складі судді Пінкевич Н.С. від 9 травня 2023 року та ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області у складі судді Пінкевич Н.С. від 1 червня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Вишнева міська рада Бучанського району Київської області, ОСОБА_1 , про встановлення факту,  
 
в с т а н о в и в :
 
У листопаді 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
 
Заява мотивована тим, що з 1988 року по 2017 рік ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , однак після розлучення вони продовжили проживати однією сім`єю, вести спільне господарство.
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, а за три дні до того ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) померла їх спільна донька ОСОБА_4 
 
15 червня 2021 року ОСОБА_2 подав заяву до приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Леденьова І.С. про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , проте отримав роз`яснення про необхідність встановлення факту проживання однією сім`єю в судовому порядку, оскільки вони зі спадкодавицею були розлучені.
 
З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, ОСОБА_2 просив суд встановити факт його постійного проживання на час відкриття спадщини з колишньою дружиною ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 9 травня 2023 року заяву ОСОБА_2 задоволено. Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_2 на час відкриття спадщини разом з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 1 червня 2023 року заяву ОСОБА_2 про роз`яснення судового рішення задоволено. Роз`яснено рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 9 травня 2023 року у справі № 369/12230/22, а саме в частині того, що ОСОБА_2 постійно проживав разом з ОСОБА_3 однією сім`єю, за адресою: АДРЕСА_1 , не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, а саме з грудня 2014 року.
 
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалу суду першої інстанції, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про встановлення факту та заяви про роз`яснення судового рішення.Скаржник зазначає, що він є спадкоємцем третьої черги після померлої ОСОБА_3 ; суд розглянув справу в порядку позовного провадження та ухвалив заочне рішення, проте заява мала розглядатися в порядку окремого провадження; постановляючи ухвалу про роз`яснення судового рішення, суд першої інстанції вийшов за межі заявлених вимог, оскільки ОСОБА_2 не просив встановлювати факт проживання однією сім'єю з ОСОБА_3 не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. 
 
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 зазначає про безпідставність її доводів. 
 
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутність, рішення просить скасувати і залишити заяву без розгляду у зв`язку із наявним спором про право.
 
Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити рішення та ухвалу суду першої інстанції без змін.
 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвалених судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
 
Судом встановлено, що  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано Києво-Святошинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області від 26 вересня 2017 року, актовий запис № 200 (а.с. 25).
 
Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 30 вересня 2004 року ОСОБА_3 та членам її сім`ї: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , належить на праві спільної часткової власності кватира АДРЕСА_2 (а.с. 26).
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, а ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 (а.с. 23, 24).
 
Із заявами про прийняття спадщини до майна померлої ОСОБА_3 звернулися: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 30, 40).  
 
Ухвалюючи рішення про задоволення заяви, суд першої інстанції виходив із того, що заявником доведено факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою:  АДРЕСА_1 , в період з грудня 2014 року по день відкриття спадщини.
                                                                                                                        
Проте з таким висновком суду погодитися не можна.
 
Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 
 
Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (стаття 293 ЦПК України).
 
Пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України  визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
 
Глава 6 Розділу 4 ЦПК України, а також постанова Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня    1998 року № 15) "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" розкриває зміст судової діяльності з розгляду справ даної категорії.
 
Так, факти, що мають юридичний характер - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин.
 
Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти щодо проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
 
Згідно зі статтею 318 ЦПК України у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, серед іншого, обов`язково повинно бути зазначено мету встановлення такого факту та причина неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, а також докази, що підтверджують факт.
 
У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року     № 5 "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
 
Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.
 
Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.
 
Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.
 
У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року     № 5 "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" судам також роз`яснено, що у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про  право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
 
З матеріалів справи убачається, що встановлення факту проживання             ОСОБА_2 однією сім`єю з ОСОБА_3 у певний період необхідно йому для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом.
 
Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
 
Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
 
До складу спадщини входять всі права та обв`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
 
Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на
спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
 
Статтями 1261-1265 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.  У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.
 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що із заявами про прийняття спадщини до майна померлої ОСОБА_3 звернулися ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які є спадкоємцями різних черг, що свідчить про наявність між спадкоємцями спору про право.
 
З огляду на викладене, суд першої інстанції не дотримався порядку розгляду справи про встановлення факту, що має юридичне значення, визначеного процесуальним законом, не перевірив наявності спору про право, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про задоволення заяви ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення.
 
Відповідно до частини 4 статті 315 ЦПК України, якщо під час розгляду справи за заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, буде виявлено спір про право суд залишає таку заяву без розгляду.
 
За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом ухвалено рішення про задоволення заяви через порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду й ухвалення нового рішення про залишення заяви без розгляду. При цьому ухвала про роз`яснення рішення суду також підлягає скасуванню, оскільки є невід`ємною частиною основного судового рішення.  
 
З наведених обставин відсутні підстави для надання оцінки іншим доводам апеляційної скарги.
 
При цьому колегія суддів вважає необхідним зазначити, що заявник не позбавлений права звернутися до суду в порядку позовного провадження з вимогою про встановлення даного факту. 
 
Керуючись статтями 294, 367, 374, 377, 381-384 ЦПК України, суд
                
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 9 травня 2023 рокуі ухвалити нове судове рішення такого змісту.
 
Заяву ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Вишнева міська рада Бучанського району Київської області, ОСОБА_1 , про встановлення факту залишити без розгляду.
 
Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 1 червня 2023 року скасувати.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

 
Головуючий                                                                      

 
 
Судді: