УХВАЛА
про відкриття касаційного провадження

26 березня 2024 року  
м. Київ
справа №640/12340/22
адміністративне провадження №К/990/3454/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Чиркіна С.М. та Шарапи В.М., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 
на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 грудня 2023 року
у справі №640/12340/22
за позовом ОСОБА_1 
до Офісу Генерального прокурора
про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 (далі - скаржник) звернувся до суду з адміністративним позовом до Офісу Генерального прокурора, в якому просив:

- визнати дії відповідача від 15 лютого 2022 року вих. №21-27вих-22, щодо відмови у видачі позивачу довідки про розмір заробітної плати, що враховується для перерахунку пенсії, станом на 01 січня 2022 року, з урахуванням збільшення окладу "за військове звання" та "надбавки за службу на посадах слідчих" в розмірі 20% від посадового окладу, протиправними;

- зобов`язати відповідача видати позивачу оновлену довідку про розмір заробітної плати, що враховується для перерахунку пенсій, з урахуванням збільшення "окладу за військове звання" (в розмірі 1984,80 грн) та "надбавки за службу на посадах слідчих" в розмірі 20% (в розмірі 11836,96 грн), станом на 01 січня 2022 року.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 21 липня 2023 року адміністративний позов задоволено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 грудня 2023 року скасовано рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 липня 2023 року та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

Не погодившись з рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 26 січня 2024 року, тобто в межах строку на касаційне оскарження, звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду.

У касаційній скарзі скаржник просить скасувати постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 грудня 2023 року і залишити в силі рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 липня 2023 року.

Ухвалою Верховного Суду від 12 лютого 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху на підставі статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв`язку з несплатою судового збору та встановлено десятиденний термін з моменту отримання копії ухвали для надання документа про сплату судового збору у розмірі визначеному законом.

Копія ухвали надійшла в електронний кабінет ОСОБА_1 через підсистему "Електронний суд" 13 лютого 2024 року о 19:43.

У межах встановленого судом строку позивач направив заяву про усунення недоліків та документ про сплату судового збору.

Судом перевірено зарахування коштів на рахунок Державної казначейської служби України.

Таким чином, недоліки касаційної скарги, що стали підставою для залишення касаційної скарги без руху, усунуто позивачем у повній мірі.

Розглядаючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження у цій справі, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема, якщо: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду; відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

В обґрунтування касаційної скарги скаржник зазначає, що судом апеляційної інстанції ухвалено оскаржуване судове рішення з неправильним застосуванням положень Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ (далі - Закон №2262-ХІІ), Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII (далі - Закон №1697-VII), Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року №1774-VІІІ (далі - Закон №1774-VІІІ), Постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30 серпня 2017 року №704 (далі - Постанова КМУ №704), Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. №393" від 13 лютого 2008 року №45 (далі - Постанова КМУ №45), Постанови Кабінету Міністрів України "Про надбавки до грошового забезпечення працівників слідчих підрозділів органів внутрішніх справ, Служби безпеки і прокуратури" від 21 лютого 1996 року №232 (далі - Постанова КМУ №232) та без врахування висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 11 грудня 2019 року у справі №240/4946/18.

В обґрунтування підстави касаційного оскарження (пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України) позивач вказує на необхідність формування правового висновку Верховним Судом щодо застосування положень статті 81, частини 20 статті 86 Закону №1697 та Постанови КМУ №232, про порядок нарахування окладу за військове звання при щорічному збільшенні розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та включення до розміру заробітної плати прокурорів надбавки за роботу на посадах слідчих, яка складається із суми посадового окладу та окладу за військове звання, помноженої на відповідний відсоток - 20%.

Водночас позивач вважає необґрунтованими висновки суду апеляційної інстанції, оскільки такі висновки сформовані без урахування судових рішень у справах №640/14758/20, №640/27064/20 і №640/23506/21, які мають преюдиційне значення та набрали законної сили.

Так, відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд апеляційної інстанції виходив з наступного:

- посадовий оклад позивача за посадою на момент звільнення заступника начальника відділу Генеральної прокуратури України (2003 рік) безпідставно прирівнювати до посадових окладів прокурорів Офісу Генерального прокурора, за відсутності успішного проходження відповідної атестації та його переведення на посаду прокурора в Офіс Генерального прокурора, а тому, суперечить Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" 19 вересня 2019 року №113-IX;

- позивач вийшов на пенсію за вислугу років з посади заступника начальника відділу в 2003 році, а отже, не проходив та не міг проходити атестацію в порядку Закону №113-IX, таким чином оплата його праці не може прирівнюватися до оплати праці прокурора, який працює на даний час в органах прокуратури, та визначається відповідно до постанови Кабінету Міністрів України.

Позивач вважає, що при застосуванні положень частини 20 статті 86 Закону №1697-VII при перерахунку пенсії прокурорам підлягає врахуванню лише факт та обставини підвищення такої складової заробітної плати, як посадового окладу прокурора, а не зміни структури заробітної плати, тобто її складових, з якої раніше призначена пенсія, а тому, жодних правових підстав для виключення з її складу, раніше врахованої "надбавки за службу на посадах слідчих", немає.

У касаційній скарзі позивач також вважає безпідставними посилання суду апеляційної інстанції в постанові від 25 грудня 2023 року на застосування положень статей 43, 51, 63 Закону №2262-ХІІ та пунктів 1, 5 Постанови КМУ №45, оскільки зазначені положення нормативно-правових актів до позивача не мають жодного відношення через його звільнення на пенсію відповідно до Закону №1697-VII.

Так, на думку позивача, суд апеляційної інстанції не врахував висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 11 грудня 2019 року у зразковій справі №240/4946/18, у якому зазначено, що після набрання чинності пунктом 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 06 грудня 2016 року №1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", положення нормативно-правових актів щодо обчислення виплат у процентному співвідношенні до мінімальної заробітної плати застосуванню не підлягають.

Крім того, колегія суддів також враховує, що Верховний Суд ухвалою від 28 березня 2023 року відкрив провадження №К/990/9068/23 у справі №640/23506/21 за касаційною скаргою Офісу Генерального прокурора на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 вересня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2023 року у справі №640/23506/21 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними дій Офісу Генерального прокурора щодо видачі ОСОБА_1 довідки про розмір заробітної плати, що враховується для перерахунку пенсії, без урахування "надбавки за службу на посадах слідчих" в розмірі 20% від посадового окладу та окладу за військове звання; зобов`язання Офісу Генерального прокурора видати ОСОБА_1 оновлену довідку про розмір заробітної плати, що враховується для перерахунку пенсій, з урахуванням "надбавки за службу на посадах слідчих" в розмірі 20%, станом на 01 квітня 2020 року та 01 січня 2021 року.

Таким чином, проаналізувавши підстави, на яких подано касаційну скаргу, доводи скаржника, зазначені в обґрунтування необхідності прийняття її до розгляду касаційним судом, колегія суддів погоджується з необхідністю здійснити касаційний перегляд постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 грудня 2023 року, з метою з`ясування правильності застосування судом апеляційної інстанції положень Закону №2262-ХІІ, Закону №1697-VII, Закону №1774-VІІІ, Постанови КМУ №704, Постанови КМУ №45, Постанови КМУ №232, перевірити необхідність врахування висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 11 грудня 2019 року у зразковій справі №240/4946/18 та з метою формування відповідного правового висновку Верховним Судом щодо застосування положень статті 81, частини 20 статті 86 Закону №1697 та Постанови КМУ №232.

Верховний Суд також зазначає, що перегляд оскаржуваних судових рішень у касаційному порядку у цій справі може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики у подібних правовідносинах.

Касаційна скарга відповідає вимогам статті 330 КАС України, підстави для повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження відсутні.

Керуючись статтями 248, 328, 334, 335, 338, 355, 359 КАС України, Суд, -

УХВАЛИВ:

1. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 грудня 2023 року у справі №640/12340/22 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії.

2. Витребувати з Київського окружного адміністративного суду справу №640/12340/22.

3. Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї матеріалів (за їх наявності) разом з ухвалою про відкриття касаційного провадження.

4. Встановити для учасників справи десятиденний строк з дня отримання цієї ухвали для подання до суду касаційної інстанції відзиву на касаційну скаргу (у формі, встановленій частинами першою та другою статті 338 КАС України з висловленням позиції стосовно кожної з підстав касаційного оскарження: неправильного застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права), доказів надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

5. Роз`яснити учасникам справи, що у разі не виконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу, зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству, суд, відповідно до статті 149 КАС України, може застосувати заходи процесуального примусу.

6. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя -доповідач                                                                                Я.О. Берназюк

Судді                                                                                                    С.М. Чиркін

                                                                                                    В.М. Шарапа