Справа № 127/19721/23
Провадження № 22-ц/801/88/2024
Категорія: 55
Головуючий у суді 1-ї інстанції Федчишен С. А.
Доповідач:Шемета Т. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 року	Справа № 127/19721/23	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді Шемети Т. М. (суддя – доповідач),
суддів: Берегового О. Ю., Панасюка О. С.,
секретар судового засідання Куленко О. В.
учасники справи: 
позивач ОСОБА_1 
відповідач (особа, яка подала апеляційну скаргу) Виконавчий комітет Вінницької міської ради,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Вінницької міської ради на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 жовтня 2023 року,ухвалене у складі судді Федчишина С. А. в м. Вінниця, дата складання повного рішення 16 жовтня 2023 року,
в с т а н о в и в :
У липні 2019 року ОСОБА_1 подав позов до виконавчого комітету Вінницької міської ради, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії. 
Позов мотивовано тим, що 03.03.2023 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до виконавчого комітету Вінницької міської ради, в якій просив зарахувати його у складі сім`ї з чотирьох осіб: його - ОСОБА_1 , дружини - ОСОБА_2 , доньки - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , на квартирний облік для поліпшення житлових умов. До заяви були додані усі документи, визначені п.18 Правил обліку громадян, Затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР та Української республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 № 470. Проте 01.05.2023 року позивачу було відмовлено у взятті на квартирний облік за місцем проживання відповідно до рішення виконавчого комітету №523 від 09.03.2023, оскільки позивач зареєстрований та проживає в службовому житлі, тобто забезпечений житловою площею відповідно до норми, яка діє на території м. Вінниці. Проте він з таким рішенням не погоджується, адже з 2009 року по теперішній час з сім`єю проживає в м. Вінниці, а службове житло не є постійним житлом, норма забезпечення житловою площею не відповідає нормі, яка закріплена в Житловому Кодексі України.
Відтак просив визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради №523 від 09.03.2023 в частині відмови у взятті ОСОБА_1 у складі сім`ї з чотирьох осіб, на квартирний облік для поліпшення житлових умов при виконавчому комітеті Вінницької міської ради та зобов`язати виконавчий комітет Вінницької міської ради взяти його у складі сім`ї з чотирьох осіб на квартирний облік як таких, що потребують поліпшення житлових умов при виконавчому комітеті Вінницької міської ради з 03.03.2023 року.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 жовтня 2023 року позов задоволено частково: 
-визнано протиправним та скасовано рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради № 523 від 09.03.2023 року в частині відмови у взятті ОСОБА_1 у складі сім`ї з чотирьох осіб, на квартирний облік для поліпшення житлових умов при виконавчому комітеті Вінницької міської ради; 
-зобов`язано виконавчий комітет Вінницької міської ради розглянути питання про взяття ОСОБА_1 у складі сім`ї з чотирьох осіб: ОСОБА_1 , дружини – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , доньки – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина – ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов при виконавчому комітеті Вінницької міської ради з 03.03.2023 р.;
-в задоволенні решти позовних вимог відмовлено;
-стягнуто з виконавчого комітету Вінницької міської ради на користь держави 2 147,20 грн судового збору.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач входить до переліку осіб, визначених підпунктом 8 пункту 13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради, які беруться на квартирний облік як такі, що потребують поліпшення житлових умов, зокрема, внутрішньо переміщені особи з числа інвалідів війни, визначених у пунктах 11-14 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та члени їх сімей; а також члени сімей загиблих, визначені абзацами четвертим - восьмим, шістнадцятим - двадцять другим пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Тому те, що позивач має службову квартиру, не позбавляє його права одночасно бути взятим на квартирний облік, враховуючи положення ч.1 ст.118 ЖК України та зміст п.60-62 Постанови Великої палати Верховного Суду від 04.07.2018 року №653/1096/16-ц. Водночас суд першої інстанції вказав, що у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні, тому прийшов до висновку про часткове задоволення другої позовної вимог та зобов`язав виконавчий комітет Вінницької міської ради розглянути питання про взяття на квартирний облік як такого, що потребує поліпшення житлових умов, ОСОБА_1 у складі сім`ї з чотирьох осіб з 03.03.2023 року.
Не погодившись із зазначеним рішенням, 16 листопада 2023 року Виконавчий комітет Вінницької міської ради, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволені позову.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що п. 15 Правил обліку громадян передбачено, що на квартирний облік беруться особи, які потребують поліпшення житлових умов, які постійно проживають, а також мають реєстрацію місця проживання у даному населеному пункті і не поширюються на внутрішньо переміщених осіб, визначених у п.8 п. 132 цих Правил. Також посилається на те, що квартира, у якій проживає позивач із сім`єю, має площу 42,62 кв.м , тобто на кожного члена сім`ї припадає 10,65 кв.м., а Постановою виконкому Вінницької обласної ради народних депутатів та президії обласної ради професійних спілок від 10.01.1985 року № 21 визначено, що потребуючими поліпшення житлових умов визначаються громадяни, які забезпечені житловою площею нижче за рівень 6,5 кв. м., тобто відсутні підстави для взяття позивача на квартирний облік для поліпшення житлових умов при виконавчому комітеті Вінницької міської ради. Водночас посилається на рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 року № 7-рп/2009, в якому зазначено, що ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування , а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання, тому рішення ВК ВМР від 09.03.2023 року № 523 не може бути скасоване.
08 грудня 2033 року ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, вважає вимоги, викладені в ній необґрунтованими та такими, що не піддягають задоволенню. Зауважує, що забезпечення службовою житловою площею за місцем роботи не позбавляє його права перебувати на квартирному обліку для поліпшення житлових умов при виконавчому комітеті міської ради, він та його сім`я не забезпечені житловою площею в розмірі, яка закріплена в ЖК України.
В судовому засіданні Вінницького апеляційного суду 11 січня 2024 року представник Виконавчого комітету Вінницької міської ради Мельник С. С. підтримав викладене в апеляційній скарзі та просив її задовольнити. 
ОСОБА_1 просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судовому засідання апеляційного суду 11 січня 2024 року висловили заперечення проти апеляційної скарги, підтримали викладене у відзиві.
В судове засідання апеляційного суду 25 січня 2024 року представник відповідача та треті особи не з`явилися, про день та час судового розгляду повідомлені належним чином, про що свідчить відповідна розписка (а.с. 149).
Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення не в повній мірі відповідає вимогам закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
По справі встановлено наступні обставини:
-25.11.1994 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , актовий запис 274 (копія на а.с . 26);
-ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджено свідоцтвами про народження: серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 (копія на а. с. 25, 27);
-ОСОБА_1 має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни – учасників бойових дій, згідно посвідчення серія УБД від 04.07.2016 року (копія на а. с. 30);
-ОСОБА_1 в період з 10.03.2016 р. по 13.06.2016 р. безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції в районі виконання службових (бойових) завдань у складі сил та засобів на території Донецькій та Луганській областях, підтверджується довідкою в/ч НОМЕР_4 Міністерства оборони України № 350/177/44/318/139 від 22.06.2016 року (копія на а. с. 31);
-Згідно з ордером на службове жиле приміщення № 0028 від 23.01.2009року ОСОБА_1 з сім`єю з 4 осіб (він, дружина ОСОБА_2 , донька ОСОБА_4 , син ОСОБА_3 ) на підставі рішення виконкому міської ради № 104 від 19.01.2009 р. надано право зайняття службового жилого приміщення житловою площею 42,62 кв. м. за адресою АДРЕСА_1 (копія на а. с. 32);
-Відповідно до інформації з реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 29359099, за ОСОБА_5 та членами його сім`ї не зареєстроване жодне нерухоме майно (копія на а. с. 37-43);
-03.03.2023 ОСОБА_1 подав заяву до виконавчого комітету Вінницької міської ради про зарахування його у складі сім`ї з чотирьох осіб: його, ОСОБА_1 , дружини ОСОБА_2 , доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на квартирний облік для поліпшення житлових умов (копія на а. с. 10); 
-рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради № 523 від 09.03.2023 ОСОБА_1 відмовлено у взятті на квартирний облік за місцем проживання оскільки він зареєстрований та проживає в службовому житлі та на одного члена сім`ї припадає 10.65 м 2 відтак він забезпечений житловою площею, тому що відповідно до Постанови виконкому Вінницької обласної ради народних депутатів та президії обласної ради професійних спілок від 10.01.1985 року № 21 визначено, що потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни, які забезпечені житловою площею нижче за рівень в 6,5 м2. Про це йому було повідомлено 01.05.2023 листом № Г/20/34888/01-20 Департаменту житлового господарства Вінницької міської ради (копія на а. с. 33).
-Між сторонами виник спір з приводу постановки на квартирний облік осіб як таких, що потребують поліпшення житлових умов.
-Відповідно до Конституції України, громадяни мають право на житло. Це право забезпечується розвитком і охороною житлового фонду, сприянням кооперативному та індивідуальному житловому будівництву, справедливим розподілом під громадським контролем жилої площі, яка надається в міру здійснення програми будівництва благоустроєних жител, наданням громадянам за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, а також невисокою платою за квартиру і комунальні послуги (ст47 Конституції України, стаття 1 ЖК України).
-У відповідності до статті 3 ЖК України, ж итлові відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом та іншими актами законодавства України.
Як зазначено в статтях 36, 38 ЖК України, о блік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, здійснюється, як правило, за місцем проживання у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради. Відповідно до законодавства України у випадках і в порядку, встановлених цим Кодексом та іншими актами законодавства України, громадян може бути взято на облік і не за місцем їх проживання. Порядок обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, встановлюється цим Кодексом та законодавством України.
В Україні діють Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджені постановою Ради Міністрів УРСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року № 470 (далі - Правила).
Розглядаючи справу, суд першої інстанції невірно застосував до даних правовідносин положення Закон України № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», дія якого поширюється на військовослужбовців та прирівняних до них осіб, вичерпний перелік яких міститься в статті 3 цього Закону. Така помилка суду першої інстанції потягла за собою помилку і в застосуванні тих пунктів Правил, які слід застосовувати до даних правовідносин: суд визначив статус позивача як внутрішньо переміщеної особи та застосував відповідні норми права, хоча позивач не має такого статусу.
Позивач ОСОБА_1 постійно з 29.04.2009 року проживає в м. Вінниця, є ветераном війни- учасником бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням (а.с.30), відтак на нього поширюється дія Закону України № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Відтак підставними є доводи апеляційної скарги в частині неправильного застосування судом першої інстанції норм права при вирішенні позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради № 523 від 09.03.2023 року в частині відмови у взятті ОСОБА_1 у складі сім`ї з чотирьох осіб на квартирний облік для поліпшення житлових умов при виконавчому комітеті Вінницької міської ради. Тому апеляційний суд наводить власні мотиви вирішення цієї позовної вимоги.
Відповідно до частини 1 статті 118, частини 2 статті 119 ЖК України, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.
Відповідно до законодавства України у випадках, які визначаються Кабінетом Міністрів України, службові жилі приміщення можуть надаватися окремим категоріям військовослужбовців.
В пункті статті 12 Закону України № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яка містить перелік пільг учасникам бойових дій, поміж інших закріплено право на першочергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, першочерговий ремонт жилих будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом (пункт 14 частини 1).
Підстави для визнання громадян потребуючими поліпшення житлових умов закріплені в статті 34 ЖУ України, в пункті 1 частини першої якої вказано, що п отребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни, які забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному цим Кодексом та іншими актами законодавства України.
У відповідності до статті 47 ЖК України, норма жилої площі в Україні встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу.
Як зазначено в пункті 13 Правил, потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни , забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом з радами профспілок. Цей рівень періодично переглядається вказаними органами.
В справі що розглядається Постановою виконкому Вінницької обласної ради народних депутатів та президії обласної ради професійних спілок від 10.01.1985 року № 21 визначено, що потребуючими поліпшення житлових умов визначаються громадяни, які забезпечені житловою площею нижче за рівень 6,5 кв. м. Саме на затвердження такої норми житлової площі відповідач посилається як на відсутність підстав для визнання позивача з членами його сім`ї такими, що потребують поліпшення житлових умов.
З огляду на комплексний аналіз статі 47 ЖК України, пункту 13 Правил, апеляційний суд виснує, що діючим законодавством хоча й передбачено повноваження виконкомів обласних, Київської і Севастопольської міських рад визначати рівень жилої площі для визнання осіб такими, що потребують поліпшення житлових умов, проте, з огляду на ієрархію норм права, в будь-якому випадку така норма жилої площі не може бути меншою, ніж закріплена в статті 47ЖК України, тобто меншою за 13,65 квадратних метра на одну особу.
Позивач ОСОБА_1 з сім`єю у складі 4 осіб забезпечений службовим житлом в м. Вінниці, площа якого становить 42, 62 квадратних метри, тобто по 10,65 квадратних метра на одну особу, шо на 3 квадратних метри менше, ніж передбачено статтею 47 ЖК України.
Отже, з огляду на вищевикладене, оспорюване рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради № 523 від 09.03.2023, яким ОСОБА_1 відмовлено у взятті на квартирний облік за місцем проживання його з членами сім`ї, - є протиправним та підлягає скасуванню.
Враховуючи те, що остаточний висновок суду першої інстанції при вирішенні цієї вимоги є вірним, апеляційний суд виснує, що оскаржуване рішення підлягає зміні та викладення мотивувальної частини рішення в редакції цієї постанови апеляційного суду стосовно позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради № 523 від 09.03.2023 року в частині відмови у взятті ОСОБА_1 у складі сім`ї з чотирьох осіб, на квартирний облік для поліпшення житлових умов при виконавчому комітеті Вінницької міської ради.
Оцінюючи посилання в апеляційній скарзі на неврахування судом першої інстанції рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 року № 7-рп/2009, апеляційний суд зазначає таке: 
В згаданому рішенні Конституційний Суд України зазначив, що «в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата.
Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.».
Норми Конституції України є нормами прямої дії, а отже, звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина, як і право на оскарження в суді рішень органів місцевого самоврядування гарантується безпосередньо на підставі Конституції України кожному (частина третя статті 8, частина друга статті 55). 
Зі змісту частини другої статті 144 Конституції України та частини десятої статті 59 Закону України № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом загальної юрисдикції, тобто в судовому порядку. 
На підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 09.03.2023 року № 523, яке є предметом оскарження в цій справі, у позивача по справі не виникли будь-які права, навпаки, зазначеним рішенням його обмежено у праві постановки на квартирний облік, а відтак, звертаючись до суду, він скористався своїм конституційним правом на оскарження в суді рішення органу місцевого самоврядування і суд повноважний вирішувати це питання. 
Відтак доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.
Розглядаючи вимогу про зобов`язання відповідача взяти на квартирний облік позивача та членів його сім`ї як таких, що потребують поліпшення житлових умов, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення такої позовної вимоги та правильно зазначив, що вирішення питання взяття на квартирний облік відноситься до дискреційних повноважень органу місцевого самоврядування, тому у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
А відтак суд першої інстанції, з урахуванням суті позовних вимог, правильно ухвалив зобов`язати виконавчий комітет Вінницької міської ради розглянути питання про взяття ОСОБА_1 у складі сім`ї з чотирьох осіб: ОСОБА_1 , дружини – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , доньки – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов при виконавчому комітеті Вінницької міської ради з 03.03.2023р. Апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували такий висновок суду першої інстанції і потребували оцінки судом апеляційної інстанції.
Відповідно до пункту 2 частини1 статті 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право змінити судове рішення.
Згідно пункту 4 частини 1, частин2, 4 статті 376 ЦПК України, однією з підстав зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновку суду першої інстанції, апеляційний суд підсумовує, що доводи апеляційної скарги Виконавчого комітету Вінницької міської ради частково знайшли своє підтвердження: суд першої інстанції, вирішуючи вимогу про оскарження рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради, неправильно витлумачив закон та застосував закон, який не підлягав застосуванню, тому рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 жовтня 2023 року слід змінити в його мотивувальній частині, а в решті залишити без змін.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції (п. в ч. 1 ст. 382 ЦПК України), та виходячи з положень статті 141 ЦПК України, з урахуванням того, що хоча подана апеляційна скарга і підлягає частковому задоволенню, проте зміна рішення полягає тільки в зміні його мотивувальної частини, відтак позовні вимоги є обґрунтованими, підстав для зміни рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат немає, відтак слід залишити за Виконавчим комітетом Вінницької ради судові витрати, понесені в ході апеляційного розгляду. Доказів понесення судових витрат в апеляційній інстанції іншими учасниками справи матеріали справи не містять.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,
постановив:
Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Вінницької міської ради задовольнити частково.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 жовтня 2023 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради № 523 від 09.03.2023 року в частині відмови у взятті ОСОБА_1 у складі сім`ї з чотирьох осіб, на квартирний облік для поліпшення житлових умов при виконавчому комітеті Вінницької міської ради.
В іншій частині рішення залишити без змін.
Судові витрати Виконавчого комітету Вінницької міської ради, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, залишити за ним.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді О. Ю. Береговий

О. С. Панасюк