ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/78/24 Справа № 220/1000/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Дурач О. А. Суддя у 2-й інстанції - Стародуб О. Г.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

28 березня 2024 року                                                                м.Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Стародуб О.Г., при секретарі Кулініч Ю.А., за участю захисника Ювченка А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника Ювченка А.В. на постанову судді Великоновосілківського районного суду Донецької області від 30 жовтня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та призначене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік,-

ВСТАНОВИВ:
Згідно постанови, 02.08.2023 року о 16-40 год. в Донецькій області, 148 км автошляху Н-15 водій ОСОБА_1 керував автомобілем «AUDI A4» номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`ягніння - сильний запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на встановлення стану сп`яніння за допомогою alkotest 6810 Drager на місці та проходження такого огляду у закладі охорони здоров`я водій відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.
В апеляційній скарзі захисник просить скасувати постанову судді першої інстанції та закрити провадження по справі. Вважає, що суд не в повній мірі з`ясував обставини справи та допустився висновків, які не відповідають цим обставинам. Зазначає, що в матеріалах відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 02.08.2023 року о 16-40 годині, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння керував транспортним засобом. Відеозапис розпочинається о 16-00 годині, після чого переривається. О 16-40 фіксація взагалі не здійснювалася, та як зазначив у поясненнях сам ОСОБА_1 , він у цей час перебував на узбіччі автодороги як пішохід та спілкувався з поліцейськими. Вказує, що в протоколі відображена дата вчинення адміністративного правопорушення – 02.02.2023 року в 16-40. Зауважує, що із дослідженого відеозапису у ОСОБА_1 не вбачається, що останній має ознаки сп`яніння, натомість наявна повністю адекватна, тактовна і поважна поведінка ОСОБА_1 при спілкуванні з поліцейськими. Пропонуючи пройти огляд поліцейський не роз`яснив ОСОБА_1 за допомогою якого саме приладу є можливість пройти медичний огляд на місці та до якого саме закладу охорони здоров`я є можливість прослідувати. ОСОБА_1 не отримував будь-якого направлення для проходження медичного огляду на стан сп`яніння. Також працівниками поліції не було роз`яснено суті медичного огляду, його порядку проведення та мети. Зазначає, що відеозапис, який міститься в матеріалах справи, є недопустимим доказом, оскільки отриманий з порушенням законодавства, та є неналежним, оскільки з нього неможливо встановити належність до обставин справи. Зазначає, що недопустимо посилатися лише на протокол, як на доказ вини у вчиненні адміністративного правопорушення. Звертає увагу, що під час складання адміністративних матеріалів відносно ОСОБА_1 поліцейськими порушено його права, передбачені ст. 268 КУпАП, ст. 63 Конституції, оскільки вони не були роз`яснені перед тим як інспектор почав розгляд справи про адміністративне правопорушення, чим позбавив ОСОБА_1 права на отримання правової допомоги. Крім того, суд, розглянув справу за відсутності ОСОБА_1 та без його належного повідомлення про час та місце слухання справи, чим порушив його право на захист.
Під час розгляду справи захисником ОСОБА_2 заявлено клопотання про зупинення провадження у справі, посилаючись на те, що ОСОБА_1 бажає особисто приймати участь у розгляді справи, однак в теперішній час позбавлений такої можливості, оскільки перебуває у лавах Збройних Сил України та виконує конституційний обов`язок. 
Перевіривши доводи захисника на обґрунтування клопотань про зупинення провадження, вважаю, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав. 
Відповідно до вимог ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до положень ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
При розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 44, статтями 51, 146, 160, 172-4 - 172-9, 173, частиною третьою статті 178, статтями 185, 185-1, статтями 185-7, 187 цього Кодексу, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. У разі ухилення від явки на виклик органу внутрішніх справ або судді районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду цю особу може бути органом внутрішніх справ (Національною поліцією) піддано приводу.
Законами України може бути передбачено й інші випадки, коли явка особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, в орган (до посадової особи), який вирішує справу, є обов`язковою.
Якщо певні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону).
01.05.2022 р. законодавцем були внесені зміни у чинний КПК щодо зупинення кримінального провадження. У КУпАП такі зміни цим законом не були внесенні. Це свідчить про те, що законодавець мав на меті врегулювати виключно питання щодо зупинення кримінального провадження в умовах воєнного стану.
Це обумовлено тим, що статус обвинуваченого відрізняється від статусу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Так, відповідно до КПК участь обвинуваченого у розгляді кримінального провадження є обов`язковою. На відміну від провадження у справі про адміністративне правопорушення, де визначено, що участь особи є обов`язковою тільки при розгляді справ про адміністративні правопорушення, що передбачені частиною першою статті 44, статтями 51, 146, 160, 172-4 - 172-9, 173, частиною третьою статті 178, статтями 185, 185-1, статтями 185-7, 187 КУпАП. Стаття 130 КУпАП до цього переліку не входить. Враховуючи це, застосування норм КПК до правовідносин у даній справі за аналогією закону не видається можливим.
Слід також зауважити, що строки притягнення до кримінальної відповідальності є більш тривалими ніж строки накладення адміністративного стягнення та порядок їх обчислення є різним. Чинним КУпАП передбачено лише можливість зупинення строків розгляду адміністративних справ про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, якщо особа, щодо якої складено протокол про таке правопорушення, умисно ухиляється від явки до суду або з поважних причин не може туди з`явитися (хвороба, перебування у відрядженні чи на лікуванні, у відпустці тощо), стаття 277 КУпАП.
Відповідно до ст.6 ЄКПЛ кожна особа має право на розгляд її справи упродовж розумного строку судом встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти неї обвинувачення. Тому, розгляд даної справи без невиправданої затримки буде відповідати інтересам особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Крім цього, слід зазначити, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку зі спливом строку накладення адміністративного стягнення є не реабілітуючою підставою і закриття провадження з цих підстав не відповідатиме інтересам самого ОСОБА_1 .
Апеляційний суд зазначає, що справа за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_2 призначалась п`ять разів, а саме 30.11.2023р., 20.12.2023р., 23.01.2024р., 20.02.2024р., 28.03.2024р. Про слухання справи ОСОБА_1 повідомлявся шляхом: направлення смс-повідомлень у додаток «Viber»; направлення судових повісток за місцем проживання ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_1 ; направлення судових повісток Командиру військової частини НОМЕР_2 для вручення ОСОБА_1 ; розміщення оголошення на сайті Дніпровського апеляційного суду.
Дніпровським апеляційним судом за клопотанням захисника з метою забезпечення участі ОСОБА_1 у судовому засіданні тричі призначались судові засідання дистанційно в режимі відеоконференції з Мар`їнським районним судом Донецької області та Херсонським апеляційним судом.
Про слухання справи 28 березня 2024 року ОСОБА_1 направлено смс-повідомлення у додаток «Viber», яке він отримав 22.02.2024 року о 17:48:25; направлено судову повістку Командиру військової частини НОМЕР_2 для вручення ОСОБА_1 (ШК конверту 0600251404540), яку адресат отримав особисто 27.02.2024 року; направлено судову повістку на електронну адресу Міністерства оборони України для вручення ОСОБА_1 , яку адресат отримав 23.02.2024 року; передано телефонограму захиснику Ювченку А.В. для повідомлення ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи та розміщено оголошення на сайті Дніпровського апеляційного суду.
       Таким чином, Дніпровським апеляційним судом вжито всіх можливих заходів для повідомлення ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи.
Апеляційний суд звертає увагу, що тривалий розгляд справи в суді апеляційної інстанції з листопада 2023 року по березень 2024 року був обумовлений саме процесуальною поведінкою сторони захисту, оскільки судовий розгляд неодноразово відкладався у зв`язку із неявкою ОСОБА_1 для розгляду справи в судове засідання та за клопотанням захисника від іменні особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Відповідно до вимог Конвенції про захист прав і свобод людини розгляд справи повинен відбутися в розумний строк, тривалість якого залежить від складності справи, загальної сукупності доказів, які необхідно дослідити, процесуальної поведінки учасників судового розгляду та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та інших обставин.
Особи, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення, розпоряджаються своїми правами на власний розсуд, однак користуватися ними повинні сумлінно в межах процесуального закону відповідно до їх призначення і тією мірою і в тих формах, які необхідні для досягнення мети провадження у справі.
Так, згідно з ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України» зазначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, своєю поведінкою та діями сприяти як найшвидшому судовому розгляду, чого в діях ОСОБА_1 не вбачається.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" від 07.07.1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій, направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип - верховенство.
В цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо нього, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляд справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Отже, ОСОБА_1 був обізнаний про розгляд апеляційної скарги його захисника у Дніпровському апеляційному суді м. Кривий Ріг, належним чином повідомлений про місце, час та дату судового розгляду, скористався своїм правом на захист, уклавши угоду з захисником ОСОБА_2 , проте до судового засідання не з`явився. 
Апеляційний суд враховує, що апеляційна скарга подана захисником Лабудіна А.М. та інтереси ОСОБА_1 в апеляційному суді представляє захисник Ювченко А.В., тому доходить висновку, що в даному випадку справу можливо розглянути за відсутності ОСОБА_1 , без порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема, права на захист та доступ до правосуддя.
Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення захисника, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що суддя першої інстанції правильно дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.
Відповідно пункту 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Вказаних вимог чинного законодавства ОСОБА_1 не виконав, що й призвело до вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Факт вчинення адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 підтверджується наступними доказами.
Протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 316989 від 02 серпня 2023 року, згідно якого 02.08.2023 року о 16-40 год. в Донецькій області, 148 км автошляху Н-15, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «AUDI A4» номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння - запах алкоголю з порожнини рота, від проходження огляду на встановлення стану сп`яніння за допомогою alkotest 6810 Drager на місці та проходження такого огляду у закладі охорони здоров`я водій відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.
Відеозаписом до протоколу з нагрудної камери працівників поліції, на якому зафіксовано факт керування ОСОБА_1 автомобілем та його відмова від проходження медичного огляду на стан сп`яніння.
Копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 727858, згідно якої 02.08.2023 року о 16-40 годині в Донецькій області Волноваський район а/д Запоріжжя-Донецьк водій ОСОБА_1 керував автомобілем «AUDI A4» номерний знак НОМЕР_1 , при цьому не мав при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив вимоги п. 2.1 а ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Проаналізувавши докази по справі, вважаю, що в діях ОСОБА_1 міститься склад правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП, оскільки він відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Порядок проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції визначений ст. 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 року (далі – Порядок), та регулюється Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 (далі – Інструкція).
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. 
Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Згідно п.1 розділу 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735, за наявності  ознак, передбачених п.3 розділу 1 цієї Інструкції (ознаки алкогольного сп`яніння), поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. 
Відповідно до п.7 розділу 1 Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП. 
Зазначена Інструкція покроково встановлює дії працівників поліції в разі підозри про перебування водія у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів.
Аналіз статей 130 та 266 КУпАП в їх взаємозв`язку свідчить про те, що відповідальність за відмову від проходження огляду настає у випадку відмови від любого запропонованого (в разі підстав) огляду, а недійсним є безпосередньо огляд, проведений з порушенням його порядку проведення. 
З відеозапису вбачається, що працівниками поліції після спілкування з ОСОБА_1  було виявлено у останнього ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів,  млява мова та повідомлено останньому про їх наявність. На запитання, чи вживав  ОСОБА_1  алкоголь, останній повідомив, що вчора вживав алкоголь, а сьогодні наче не вживав. Згодом, на питання, чи вживав алкогольні напої  ОСОБА_3  відповів, що можливо вживав. Працівником поліції  ОСОБА_1  було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Драгер, на що останній відповів, що не має бажання, після чого поліцейським було запропоновано пройти огляд у закладі охорони здоров`я, на що ОСОБА_1 також відповів відмовою.
Оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, вважаю, що вимоги інструкції жодним чином не порушені та дії працівників поліції жодним чином не суперечать вимогам вищевказаної Інструкції, яка передбачає порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Апеляційний суд зазначає, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`янінням у встановленому законом порядку.
В розумінні ст. 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є не доказом, а джерелом доказів, тобто фактичних даних, наоснові яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, в розумінні, є доказом у справі про адміністративне правопорушення. З огляду на справу, що розглядається, у протоколі містяться фактичні дані про час та місце вчинення правопорушення, особу правопорушника, про застосування технічних засобів для виявлення правопорушення. Тому протокол про адміністративне правопорушення є допустимим та належним джерелом доказів. А висновок про наявність складу правопорушення в діях особи відносно якої складено протокол, дійсно є уявленням особи, що склала протокол, про наявність правопорушення, яке в суді повинно бути підтверджено відповідними доказами.
Розгляд та надання оцінки всім доказам та їх джерелам, в тому числі і самому протоколу про адміністративне правопорушення, здійснюється під час розгляду судом питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності. 
Оцінювати з погляду допустимості можна лише докази, тобто фактичні дані, на підставі яких встановлюються наявність чи відсутність фактів та обставин, важливих для ухвалення рішення, а не саме по собі джерело доказів. На цьому наголосив Касаційний кримінальний суд у постанові від 11 липня 2023 року по справі №275/368/19.
В обґрунтування оскарженої постанови, суд першої інстанції поклав не лише протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 , а в сукупності з іншими доказами у справі, надав їм належну та повну оцінку, що не суперечить висновкам Верховного Суду, викладених у постанові від 08.07.2020 року у справі № 463/1352/16-а (провадження №К/9901/21241/18).
Протокол про адміністративне правопорушення у справі складений з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, а викладені в ньому відомості відповідають фактичним обставинам справи, які були встановлені належними, допустимими та достатніми доказами, тому підстави для визнання протоколу недопустимим доказом у суду відсутні. 
Доводи апеляційної скарги про те, що в протоколі відображена дата вчинення адміністративного правопорушення – 02.02.2023 року, а не 02.08.2023 року, є хибними, оскільки, як убачається з протоколу, датою скоєння правопорушення в протоколі є саме 02.08.2023 року, і що то цифра 8 можна встановити, як візуально, так і по манері написання цифр 8 і 2.
       Зазначення у протоколі часу вчинення правопорушення о 16-40 год., що не співпадає з часом на відеозапису, де відображається час 16 год., апеляційний суд вважає технічною похибкою налаштування часу на відеокамері. 
Обговорюючи доводи захисника з приводу некоректного складання протоколу, а саме, не вказане найменування технічного засобу, яким здійснено відеозапис та не вірно зазначений склад правопорушення, суд апеляційної інстанції дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що протокол відповідає вимог ст. 256 КУпАП та містить всі необхідні відомості.
Щодо доводів апелянта про те, що наявний в матеріалах справи відеозапис є не безперервним та між відеофайлами, згідно показника часу наявні значні часові розриви, то апеляційний суд зазначає, що для вирішення справи важливими є лише ті фактичні дані, зафіксовані за допомогою відеокамери поліцейського, які свідчать про вчинення адміністративного правопорушення, або про протилежне. Відповідно до наданого відеозапису, на ньому відображено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Тобто вказаний відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення, отриманий у встановленому законом порядку і здійснений працівником поліції за допомогою наявних в нього технічних засобів, тому є належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.
Доводи апеляційної скарги про незаконність зупинки транспортного засобу працівниками поліції не заслуговують на увагу з огляду на наступне.
Згідно п. 10 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту. При дослідженні відеозапису доданого до протоколу про адміністративне правопорушення, було встановлено що, підставою зупинки транспортного засобу стало саме іноземна реєстрація транспортного засобу, про що і було проінформовано працівниками поліції особу яка притягається до адміністративної відповідальності. Поліцейським постановою БАД № 727858 від 02.08.2023 р. притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення.
Відповідно до ч. 4 ст. 256 КУпАП, при складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі. Відповідно до матеріалів справи про адміністративне правопорушення, в протоколі міститься відмітка про роз`яснення ОСОБА_1 його прав передбачених ст. 268 КУпАП, та ст. 63 Конституції України, та також зазначені обставини роз`яснення йому його прав зафіксовано у відеозаписі доданому до матеріалів справи. Жодних заяв про необхідність надання правової допомоги від ОСОБА_1 не зафіксовано на відеозаписі, та також у графі пояснень до протоколу також відсутні зауваження відносно ненадання особі можливості скористатися правовою допомогою під час складання протоколу про адміністративне правопорушення. Отже доводи захисника стосовно нероз`яснення прав ОСОБА_1 згідно ст. 268 КУпАП, та відсутності можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги є безпідставними.
Апеляційний суд не може погодитись з твердженням захисника про те, що розглянувши справу без участі ОСОБА_1 , суд порушив права особи, передбачені ст. 268 КУпАП. 
Як слідує з матеріалів справи, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 було повідомлено про те, що розгляд справи відбудеться 30 серпня 2023 року о 10 год. 20 хв. у Великоновосілківському районному суді Донецької області. Про дату та місце розгляду справи ОСОБА_1 належним чином повідомлявся судом за допомогою смс повідомлення на контактний номер телефону, через військову частину, у якій проходить службу, та через захисника.
Тому, у суду першої інстанції були всі законні підстави розглянути справу за відсутністю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Таким чином, переконливих доводів, які б вказували на істотні порушення, які могли б вплинути на правильність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які б спростовували висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, апеляційний суд не вбачає.
Апеляційний суд вважає опискою у постанові суду першої інстанції зазначення по батькові особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_4 замість ОСОБА_5 , оскільки протокол про адміністративне правопорушення та інші матеріали справи свідчать про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вид і розмір адміністративного стягнення суддею визначені відповідно до вимог ст. 33 КУпАП.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.
Постанову судді Великоновосілківського районного суду Донецької області від 30 жовтня 2023 року стосовно ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя